“We Don’t Understand this Present”: Shimon Adaf’s Shadrach and the Possibilities of Hebrew Language, 2020
In this article, I wish to present Shimon Adaf’s post‑apocalyptic novella, Shadrach, and the two ... more In this article, I wish to present Shimon Adaf’s post‑apocalyptic novella, Shadrach, and the two ways in which it represents Hebrew language: as a memory or relic of the past on one hand, and as a source of constant renewal on the other. What I would like to claim is that only through meaningful encounter with an Other, a synthesis between the past and the future can occur, making innovation of Hebrew language possible.
ספרות פוסט-אפוקליפטית היא ספרות של שבר. בין היתר, גם שבר בזמן. האסון מפריד בין מה שקרה לפני ומה ... more ספרות פוסט-אפוקליפטית היא ספרות של שבר. בין היתר, גם שבר בזמן. האסון מפריד בין מה שקרה לפני ומה שקרה אחרי, וספרות זו בוחנת את האפשרויות לקיום שלאחר אסון. בנובלה שדרך של שמעון אדף, יצירה הקשורה לטרילוגיית ורד יהודה, אדף מתאר אסון כזה, המתרחש בעתיד, במדינת ישראל, וב"שדרות החדשה". הנובלה עצמה, נעה לסירוגין בין שני נרטיבים: האחד הוא בעתיד, המתאר את האירוע האפוקליפטי ואת מה שמתרחש אחריו, והשני היא בעבר, בשדרות של שנות ה-80. בהרצאה זו אבקש לבחון את התפיסות הטמפורליות בנובלה ואת משמעותן. הנרטיבים שאדף מציע ושאותם אבחן בהרצאתי הם לא של מסע בזמן, אלא של זמן במסע. לטענתי, ניתן למצוא אצל אדף צורת זמן ייחודית של "הווה רחב" וסימולטני. מונח "ההווה הרחב" שטבע האנס אולריך גומברכט, מנוגד לתפיסת זמן היסטורי ולינארי. גומברכט טוען שבעשורים האחרונים, הזמן עצמו השתנה והוא שונה מהותית מהזמן ההיסטורי שקדם לו. השינוי הזה התחולל בעיקר בגלל שינויים טכנולוגיים שמרחיבים את ההווה שלנו ללא הרף, ומשנים את האופן בו העבר והעתיד לוקחים חלק בהווה. ה"הווה הרחב" מסביר את האופן שבו יצירותיו של אדף מותחות את גבולות הזמן, ומשנות את הרצף ה"טבעי" של עבר-הווה-עתיד, ויוצרות מבנה ייחודי של "זמן-מרחב-תודעה" המופיע בשדרך וביצירות נוספות. אדף הופך את תפיסת הזמן הייחודית הזאת לאחד מהיסודות המרכזיים עליו מושתתים הנרטיבים בנובלה זו בפרט ובטרילוגיית ורד יהודה בכלל.
Shimon Adaf wrote two critically-acclaimed poetry books but his third literary endeavor was surp... more Shimon Adaf wrote two critically-acclaimed poetry books but his third literary endeavor was surprisingly, a detective novel. In my talk, I wish to explore the significance of Adaf’s movement from poetry to prose, and to explain the importance of the detective novel to his body of work and the significance of the detective novel to Israeli literature. I will claim that choosing to write a detective novel is a poetic choice which signifies a turning point in Adaf’s writing and a shift in his artistic viewpoint regarding Israeli literature.
This turning point is strengthened by the character of Adaf’s detective – Elish Ben Zaken, which resembles Elisha Ben Avuya, the known heretic from the Talmud, known as “the other”, who is also contrasted in the novel to the prophet Elisha Ben-Shafat. This choice is highly significant in the context of the Hebrew literary tradition wherein the poet is considered to have a prophetic voice. Adaf turns Elish Ben Zaken into a metaphysical detective who is “on the outside, looking in”, much like Elisha Ben Avuya. Adaf’s detective stays outside of all the social and literary systems which surround him, refusing to take part of any traditional heritage. By highlighting the way Adaf plays with the conventions of the detective novel throughout the narrative, I will show that Adaf maintains the same outsider attitude towards Hebrew and Israeli literature and culture.
What is most striking about Shimon Adaf’s varied writings is his use of Hebrew language from ever... more What is most striking about Shimon Adaf’s varied writings is his use of Hebrew language from every field: contemporary slang, biblical references, Talmudic references, etc. Adaf combines them seamlessly and creates a multi-layered language unique to his writing, much like Shmuel Yosef Agnon developed his own distinct style. In this talk I wish to present Adaf’s short novel, Shadrach (2017), and the two ways Hebrew language is represented in it: as a memory or relic of the past, and as a source of constant renewal. The first concept is represented in the novel by the inhabitants of “new Sderot”, who have strayed from the roots of the language they use and thus from their past: “we don’t understand this present. […] They tell us that the source [of words] is in the ancient stories, but what is the source?” The second concept presented is that Hebrew language is also possible of radical change and transformation, not only as a vessel for memory and the past. In Shadrach Adaf invents a non-gendered Hebrew, that enables Shadrach to have a relationship with Nehardau, who has no specific gender. Adaf’s conception of the Hebrew language, its limitations and possibilities is innovative in itself and crucial for the understanding of contemporary Israeli literature in general.
Shimon Adaf, born in 1972, is an appreciated Israeli writer. He writes in almost every genre: poe... more Shimon Adaf, born in 1972, is an appreciated Israeli writer. He writes in almost every genre: poetry, fiction, science-fiction, detective stories and more. He is a master of combining genres together, and using them in an innovative way. Adaf published eleven books, three of poetry and eight of fiction and won several prizes. Sunburnt Faces, His third novel, was translated to English in 2013. Another book by Adaf, co-written with Lavie Tidhar, will be published later this year, in English. Sunburnt Faces tells the story of Flora Elhayani, a twelve year old girl living in a southern town in Israel, who goes through an unusual experience. One night, God speaks to Flora through the television, and Flora’s life changes completely. She changes her name, from Flora to Ori, taken from the biblical phrase she heard that night, she discovers reading, especially fantasy books, and she grows up to be a writer. But was that epiphanic moment, which set the course of Ori's life, real? Did she make it up? How does it connect to the fantastic series of books written by Prospero Juno, which influenced her deeply and made her a writer herself? And, how does all this have to do with the fact that Adaf published a blog for a few months in the name of his heroin, Ori? In this novel Adaf constantly blurs the lines between the fantastic and the realistic, thus creating a unique and disturbing space where they both exist, simultaneously. In my talk I will show the complex notions of fantastic vs. realistic in this novel, and the way Adaf plays with these categories. I wish to claim that through the dialectic indecisiveness in this novel, between the fantastic and the realistic, Adaf raises the question of choice and calling in the initiation process of a young, female, writer and explores the consequences of this (in)decision.
“If the passage of time is a feature of human consciousness, past and future are functions of the... more “If the passage of time is a feature of human consciousness, past and future are functions of the mind.”
Shimon Adaf, born in 1972, is an appreciated writer. He writes in almost every genre: poetry, fiction, science-fiction, detective stories and more, and he is a master of combining genres together, and using them in an innovative way. Adaf published eleven books, three of poetry and eight of fiction. One of the peaks of his writing is The Rose of Judea trilogy. This trilogy, which is far from being traditional, combines different elements together and mixes the fantastic with the realistic. The trilogy tells the fragmented, broken story of Doron Afflalo, a poet whos sister, Miriam, committed suicide when they were teenagers. It does not tell a linear story from beginning to end, with the same main characters, or even in the same time or place. In The Rose of Judea Adaf shows how the personal tragedy shatters the foundations upon which realty and consciousness are built. Therefore time itself also loses the ability to be an axis around which meaning is given and stories are told. In this trilogy, Adafs chronosophic view is developed to a highlight in a way that is unique both to Israeli literature written in our time and to Adafs own corpus. In my talk I will explore the significance of time to this trilogy and demonstrate the different aspects in which time is manipulated in it, for example: time travel, alternative historical timeline and the fact that the first part of the trilogy is being narrated by Doron Afflalo, in a futuristic Tel-Aviv, supposedly five hundred years after his death. I would like to claim that the ability to manipulate time in The Rose of Judea, is a way of overcoming death, and creating an escape through which Afflalo can partially save his sister.
אליש בן זקן, בלשו של שמעון אדף, מופיע לראשונה בקילומטר ויומיים לפני השקיעה (2004), הרומן הבלשי הר... more אליש בן זקן, בלשו של שמעון אדף, מופיע לראשונה בקילומטר ויומיים לפני השקיעה (2004), הרומן הבלשי הראשון שפרסם אדף לאחר שני ספרי שירה. אליש חוזר השנה, בספרו האחרון עד כה של אדף, קובלנה של בלש (2015). חלקו הראשון של קובלנה של בלש שרוי בערפילית. הוא נפתח בעיר זרה (סט שבצרפת), בכנס ספרותי, ובשרשרת ארועים שנדמית רחוקה עד מאוד מעלילה בלשית טיפוסית. הקוראים לומדים שאליש בן זקן הפך להיות מבלש - לסופר של ספרי בלש ושעזב את משרד החקירות שבו היה שותף. את שהותו בסט הוא מבלה בשיחות עם סופרים שונים מהעולם ובשיטוטים טורדי מנוחה. במקביל למתרחש בסט, אליש מביא את סיפורו של הקיץ שעבר, שקדם לביקורו בסט, בו היה מאושפז בשל בעיות שמיעה. בפתיחה הרחבה והרחוקה הזו, ובתנועה קדימה ואחורה לסירוגין בזמן ובעלילה, קשה למקם ולעמוד על דמותו של אליש ולהבין את טיבה של החקירה המתהווה ברומן ואת חלקה של אליש בה, כאשר הוא נסוג מעמדת החוקר לעמדת הסופר. אך בן-רגע משהו מתרחש. לקראת סוף שהותו בסט תהל, אחייניתו של אליש, מזמנת אותו וקוראת לו לבוא ולסייע לה בחקירה של מקרה משונה שהתרחש בשדרות, עיר מגוריה. ומתוך הערפילית הזו, בה הרומן היה נתון עד אז, מתממשת דמות הבלש של אליש בן זקן, כשהוא נקרא מבעד למקום ולזמן, לממש את ייעודו. האופן שבו מתממשת דמותו של אליש מתוך הערפילית שבה היתה שרויה עד אז, מלמדת משהו על טיבו של הבלש שדרכו אדף בוחר לחקור את המציאות, ואולי היא אף טוענת משהו על דמותו הארכיטיפית של הבלש בכלל. מהרומן עולה, שתכונתו המרכזית של אליש היא היותו דמות מהבהבת, שאינה מתגשמת לגמרי, כשרויה מחוץ לזמן או כדמות שמימושה - הלבשת הצורה על החומר - לא עלה יפה. אליש ממשי ומתפקד בעולמו, אבל אף פעם לא לחלוטין, כהולוגרמה שלא עלתה היטב. הוא ער לכך בעצמו, למשל כשהוא אומר “נפלתי חזרה אל תוכי, אל תבנית עיסת הנייר שהיא אליש בן זקן, שאני יכול להגות את שמו, ולדעת, בוודאות מה, ודאות מספקת, שהוא שמי” (עמ’ 202). ומשפחתו והסובבים אותו חשים בכך גם כן. רונית, מי שהיתה אישתו לתקופה קצרה מבקשת ממנו, “תהיה מישהו שהוא איתי, לא איזה מחשבה מופשטת, תהיה גוף” (עמ’ 214). בהרצאתי אבחן את דמות הבלש של אליש בן זקן, ואבקש לשאול באיזו מידה מדובר בדמות ממשית, כפי שאנו תופסים דמות כזאת בספרות? והאם הבלש הוא סוג של רוח רפאים שמקורה נעוץ בעבר, ביצירותיו של הוגה הדמות הזאת, אדגר אלן פו, שמתגלגלת מדמות לדמות, מבלש ספרותי אחד למשנהו, כשהיא נידונה להתממש בעל כורחה ברגע שזקוקים לה, ברגע שמזמנים אותה, כמו העלאה באוב. ברצוני לטעון, שמימוש דמות הבלש, כפי שעולה מספריו של אדף, אינו מוביל להתממשות, אלא להיפך, להתאיינות ולחזרה אל הספרותי והבדיוני.
”היכן מצוי הכותב בשעה שהוא כותב”: ומה עושים כשהתשובה היא ”בהמשך המסדרון”.
מחקר וכתיבה על המחבר ה... more ”היכן מצוי הכותב בשעה שהוא כותב”: ומה עושים כשהתשובה היא ”בהמשך המסדרון”.
עבודה זו באה לטעון שגולדברג אינה עוסקת בכתיבה אוטוביוגרפית, אלא יוצרת "רגע
אוטוביוגרפי" 3 בתוך הי... more עבודה זו באה לטעון שגולדברג אינה עוסקת בכתיבה אוטוביוגרפית, אלא יוצרת "רגע אוטוביוגרפי" 3 בתוך היצירה, שמבטו של הקורא נענה לו. היא עושה זאת תוך שימוש בפרטי חייה F2 אבל בסופו של דבר, היא יוצרת מטמורפוזה של הדברים בתוך השירה. מטמורפוזה שתפקידה להעמיד עולם הדומה לזה שהיא חיה בו, אבל בהיותו עולם פואטי ולשוני, הוא שונה בהכרח. "אין המציאות חוזרת פעמיים", כותבת גולדברג ברומן והוא האור. ואכן, אין ביצירתה ניסיון לחזור על מציאות חייה בשנית, אלא להרכיב אותה מחדש וכךלשחק על הגבול בין החיים לבדיון. הרצאה זו מנסה לשחרר את הקשר ההדוק בין יצירתה של גולדברג לביוגרפיה שלה ולהאיר על המקומות בהם מציעה גולדברג אפשרות למציאות אחרת, המתקיימת רק בתוך היצירה תוך התנגדות לתביעות הרווחות של הקוראים ביצירתה.
קריאה ביצירתה של לאה גולדברג דרך הביוגרפיה שלה היא בלתי נמנעת ואף מתבקשת. שירתה הלירית מעוגנת בחו... more קריאה ביצירתה של לאה גולדברג דרך הביוגרפיה שלה היא בלתי נמנעת ואף מתבקשת. שירתה הלירית מעוגנת בחוויותיה האישיות ויצירותיה בפרוזה עוקבות אחר אירועים מרכזיים בחייה. כמו כן, סגנונה הפואטי הן בשירה והן בפרוזה הוא בעל טון אישי, חושפני וכן. לכן קל לזהות את דמות הדוברת ביצירותיה יחד עם דמות המחברת עצמה. אך קיימת אפשרות שגולדברג מתעתעת בקוראיה ויוצרת רק רושם של כנות ושהדמות המצטיירת דרך השירים אינה כל כך קלה לזיהוי. בהרצאה זו ברצוני לבחון את הפרוסופופיאה - טרופ שמשמעותו היא להעניק פנים למה שאין לו פנים - ביצירתה של גולדברג. קריאה בשירתה של גולדברג דרך הפרוסופופיאה והבנת המשמעות שלה בתוך שירתה מצביעות דווקא על חוסר היכולת לקרוא את הדמות הדוברת בשירתה של גולדברג כדמות בהירה וקוהרנטית, ועל כן גם לא ניתן לזהות אותה עם המחברת עצמה. בחינת אופן השימוש של הטרופ בשירתה של גולדברג מדגישה את הדרך בה גולדברג מטשטשת את פני הדוברת/מחברת בתוך השיר, בעוד הקריאה הביוגרפית מבקשת לחדד ולקבע את פניה.
ערב השקה כפול לשמעון אדף, לכרך כ״א בכתה העת ״מכאן״ המוקדש ליצירתו של ״שמעון אדף ולספר ״הלשון נוש... more ערב השקה כפול לשמעון אדף, לכרך כ״א בכתה העת ״מכאן״ המוקדש ליצירתו של ״שמעון אדף ולספר ״הלשון נושלה״, שהתקיים בבית הסופרים בבאר שבע ב-23/11/21
Paul de Man's Article "Autobiography as De-facement" and its first publication to Hebrew (by Shai... more Paul de Man's Article "Autobiography as De-facement" and its first publication to Hebrew (by Shai Ginzburg), and the paper i wrote about De Man, Prosopopoeia and Leah Goldberg's poetry.
<jats:p>Yehuda Amichai was born in Würzburg, Germany to an Orthodox Jewish family, and was ... more <jats:p>Yehuda Amichai was born in Würzburg, Germany to an Orthodox Jewish family, and was raised speaking both Hebrew and German. His family migrated to Israel in 1936. He participated in World War II as part of the Jewish Brigade, and fought in the Israeli War of Independence in 1948. He studied Hebrew literature and the Bible at the Hebrew University of Jerusalem. Amichai started writing poetry in 1948, during the War of Independence. His poems were first published in the early 1950s. His first book of poetry, Akhshav u-ba-yamim ha-a'herim [Now and on Other Days], was published in 1955. His poetics was soon recognized for its modernistic trends, unique voice and innovative figurative language, and was considered nothing less than revolutionary. His poems were translated into more than thirty languages and received broad international recognition, with praise from poets such as Ted Hughes, Paul Celan and Octavio Paz. He won almost every literary prize available in Israel as well as many international prizes. He died in 2000, and was buried in Jerusalem.</jats:p>
<jats:p>David Fogel was born in 1891 in the town of Satanov in Podolia. In 1912 he moved to... more <jats:p>David Fogel was born in 1891 in the town of Satanov in Podolia. In 1912 he moved to Vienna where he stayed until 1925. During World War I, he was arrested and spent time in internment camps. In 1917, he began publishing short lyrical poems in the Hebrew press. He married in 1919, but his wife soon died from tuberculosis, an illness he also suffered from since 1920. His collection of poetry, Lifnei ha-sha'ar ha-afel (Before the Dark Gate), was published in 1923 in Vienna. In 1925 he moved to Paris and settled there. While in Paris, he wrote prose and poetry and remarried. In 1929 he and his new wife emigrated to Palestine and his daughter was born. However, their settlement in Palestine was not successful, and soon after they returned to Paris. Upon his return to Europe he gave a series of lectures concerning language and style in modern Hebrew literature. When World War II erupted, Fogel and his family were in Paris. His wife and daughter were saved, but he was arrested by the Vichy Police. The last time he was seen alive was in 1942. From this point on he disappeared; information concerning his whereabouts was fragmentary and contradictory. He was probably released from internment camp, but in 1944 he was arrested again by the Gestapo and sent to Drancy, a transit camp for French Jews. He was later sent to Auschwitz and murdered there.</jats:p>
“Death accrued: but somehow I continued living”: on response and resistance in Shimon Adaf’s wri... more “Death accrued: but somehow I continued living”: on response and resistance in Shimon Adaf’s writing.
In this article I illustrate two central complementary movements which appear again and again in Adaf’s writing, especially in his early work, and in the transition from one book to another. These movements or actions are what I have termed response and resistance. Together they complete a poetic transition. They are also an essential part of the writer’s task and the artist’s character, as defined by Adaf. Initially, these movements can be shown in the transition from Adaf’s first poetry book, Icarus' Monologue, to his second one, What I Thought Shadow is the Real Body. Later these movements of response and resistance appear even more prominently in Adaf’s transition from poetry to prose. His first novel, One Mile and Two Days Before Sunset, perfectly embodies this concept. It combines the two movements together, in the choice to write
“We Don’t Understand this Present”: Shimon Adaf’s Shadrach and the Possibilities of Hebrew Language, 2020
In this article, I wish to present Shimon Adaf’s post‑apocalyptic novella, Shadrach, and the two ... more In this article, I wish to present Shimon Adaf’s post‑apocalyptic novella, Shadrach, and the two ways in which it represents Hebrew language: as a memory or relic of the past on one hand, and as a source of constant renewal on the other. What I would like to claim is that only through meaningful encounter with an Other, a synthesis between the past and the future can occur, making innovation of Hebrew language possible.
ספרות פוסט-אפוקליפטית היא ספרות של שבר. בין היתר, גם שבר בזמן. האסון מפריד בין מה שקרה לפני ומה ... more ספרות פוסט-אפוקליפטית היא ספרות של שבר. בין היתר, גם שבר בזמן. האסון מפריד בין מה שקרה לפני ומה שקרה אחרי, וספרות זו בוחנת את האפשרויות לקיום שלאחר אסון. בנובלה שדרך של שמעון אדף, יצירה הקשורה לטרילוגיית ורד יהודה, אדף מתאר אסון כזה, המתרחש בעתיד, במדינת ישראל, וב"שדרות החדשה". הנובלה עצמה, נעה לסירוגין בין שני נרטיבים: האחד הוא בעתיד, המתאר את האירוע האפוקליפטי ואת מה שמתרחש אחריו, והשני היא בעבר, בשדרות של שנות ה-80. בהרצאה זו אבקש לבחון את התפיסות הטמפורליות בנובלה ואת משמעותן. הנרטיבים שאדף מציע ושאותם אבחן בהרצאתי הם לא של מסע בזמן, אלא של זמן במסע. לטענתי, ניתן למצוא אצל אדף צורת זמן ייחודית של "הווה רחב" וסימולטני. מונח "ההווה הרחב" שטבע האנס אולריך גומברכט, מנוגד לתפיסת זמן היסטורי ולינארי. גומברכט טוען שבעשורים האחרונים, הזמן עצמו השתנה והוא שונה מהותית מהזמן ההיסטורי שקדם לו. השינוי הזה התחולל בעיקר בגלל שינויים טכנולוגיים שמרחיבים את ההווה שלנו ללא הרף, ומשנים את האופן בו העבר והעתיד לוקחים חלק בהווה. ה"הווה הרחב" מסביר את האופן שבו יצירותיו של אדף מותחות את גבולות הזמן, ומשנות את הרצף ה"טבעי" של עבר-הווה-עתיד, ויוצרות מבנה ייחודי של "זמן-מרחב-תודעה" המופיע בשדרך וביצירות נוספות. אדף הופך את תפיסת הזמן הייחודית הזאת לאחד מהיסודות המרכזיים עליו מושתתים הנרטיבים בנובלה זו בפרט ובטרילוגיית ורד יהודה בכלל.
Shimon Adaf wrote two critically-acclaimed poetry books but his third literary endeavor was surp... more Shimon Adaf wrote two critically-acclaimed poetry books but his third literary endeavor was surprisingly, a detective novel. In my talk, I wish to explore the significance of Adaf’s movement from poetry to prose, and to explain the importance of the detective novel to his body of work and the significance of the detective novel to Israeli literature. I will claim that choosing to write a detective novel is a poetic choice which signifies a turning point in Adaf’s writing and a shift in his artistic viewpoint regarding Israeli literature.
This turning point is strengthened by the character of Adaf’s detective – Elish Ben Zaken, which resembles Elisha Ben Avuya, the known heretic from the Talmud, known as “the other”, who is also contrasted in the novel to the prophet Elisha Ben-Shafat. This choice is highly significant in the context of the Hebrew literary tradition wherein the poet is considered to have a prophetic voice. Adaf turns Elish Ben Zaken into a metaphysical detective who is “on the outside, looking in”, much like Elisha Ben Avuya. Adaf’s detective stays outside of all the social and literary systems which surround him, refusing to take part of any traditional heritage. By highlighting the way Adaf plays with the conventions of the detective novel throughout the narrative, I will show that Adaf maintains the same outsider attitude towards Hebrew and Israeli literature and culture.
What is most striking about Shimon Adaf’s varied writings is his use of Hebrew language from ever... more What is most striking about Shimon Adaf’s varied writings is his use of Hebrew language from every field: contemporary slang, biblical references, Talmudic references, etc. Adaf combines them seamlessly and creates a multi-layered language unique to his writing, much like Shmuel Yosef Agnon developed his own distinct style. In this talk I wish to present Adaf’s short novel, Shadrach (2017), and the two ways Hebrew language is represented in it: as a memory or relic of the past, and as a source of constant renewal. The first concept is represented in the novel by the inhabitants of “new Sderot”, who have strayed from the roots of the language they use and thus from their past: “we don’t understand this present. […] They tell us that the source [of words] is in the ancient stories, but what is the source?” The second concept presented is that Hebrew language is also possible of radical change and transformation, not only as a vessel for memory and the past. In Shadrach Adaf invents a non-gendered Hebrew, that enables Shadrach to have a relationship with Nehardau, who has no specific gender. Adaf’s conception of the Hebrew language, its limitations and possibilities is innovative in itself and crucial for the understanding of contemporary Israeli literature in general.
Shimon Adaf, born in 1972, is an appreciated Israeli writer. He writes in almost every genre: poe... more Shimon Adaf, born in 1972, is an appreciated Israeli writer. He writes in almost every genre: poetry, fiction, science-fiction, detective stories and more. He is a master of combining genres together, and using them in an innovative way. Adaf published eleven books, three of poetry and eight of fiction and won several prizes. Sunburnt Faces, His third novel, was translated to English in 2013. Another book by Adaf, co-written with Lavie Tidhar, will be published later this year, in English. Sunburnt Faces tells the story of Flora Elhayani, a twelve year old girl living in a southern town in Israel, who goes through an unusual experience. One night, God speaks to Flora through the television, and Flora’s life changes completely. She changes her name, from Flora to Ori, taken from the biblical phrase she heard that night, she discovers reading, especially fantasy books, and she grows up to be a writer. But was that epiphanic moment, which set the course of Ori's life, real? Did she make it up? How does it connect to the fantastic series of books written by Prospero Juno, which influenced her deeply and made her a writer herself? And, how does all this have to do with the fact that Adaf published a blog for a few months in the name of his heroin, Ori? In this novel Adaf constantly blurs the lines between the fantastic and the realistic, thus creating a unique and disturbing space where they both exist, simultaneously. In my talk I will show the complex notions of fantastic vs. realistic in this novel, and the way Adaf plays with these categories. I wish to claim that through the dialectic indecisiveness in this novel, between the fantastic and the realistic, Adaf raises the question of choice and calling in the initiation process of a young, female, writer and explores the consequences of this (in)decision.
“If the passage of time is a feature of human consciousness, past and future are functions of the... more “If the passage of time is a feature of human consciousness, past and future are functions of the mind.”
Shimon Adaf, born in 1972, is an appreciated writer. He writes in almost every genre: poetry, fiction, science-fiction, detective stories and more, and he is a master of combining genres together, and using them in an innovative way. Adaf published eleven books, three of poetry and eight of fiction. One of the peaks of his writing is The Rose of Judea trilogy. This trilogy, which is far from being traditional, combines different elements together and mixes the fantastic with the realistic. The trilogy tells the fragmented, broken story of Doron Afflalo, a poet whos sister, Miriam, committed suicide when they were teenagers. It does not tell a linear story from beginning to end, with the same main characters, or even in the same time or place. In The Rose of Judea Adaf shows how the personal tragedy shatters the foundations upon which realty and consciousness are built. Therefore time itself also loses the ability to be an axis around which meaning is given and stories are told. In this trilogy, Adafs chronosophic view is developed to a highlight in a way that is unique both to Israeli literature written in our time and to Adafs own corpus. In my talk I will explore the significance of time to this trilogy and demonstrate the different aspects in which time is manipulated in it, for example: time travel, alternative historical timeline and the fact that the first part of the trilogy is being narrated by Doron Afflalo, in a futuristic Tel-Aviv, supposedly five hundred years after his death. I would like to claim that the ability to manipulate time in The Rose of Judea, is a way of overcoming death, and creating an escape through which Afflalo can partially save his sister.
אליש בן זקן, בלשו של שמעון אדף, מופיע לראשונה בקילומטר ויומיים לפני השקיעה (2004), הרומן הבלשי הר... more אליש בן זקן, בלשו של שמעון אדף, מופיע לראשונה בקילומטר ויומיים לפני השקיעה (2004), הרומן הבלשי הראשון שפרסם אדף לאחר שני ספרי שירה. אליש חוזר השנה, בספרו האחרון עד כה של אדף, קובלנה של בלש (2015). חלקו הראשון של קובלנה של בלש שרוי בערפילית. הוא נפתח בעיר זרה (סט שבצרפת), בכנס ספרותי, ובשרשרת ארועים שנדמית רחוקה עד מאוד מעלילה בלשית טיפוסית. הקוראים לומדים שאליש בן זקן הפך להיות מבלש - לסופר של ספרי בלש ושעזב את משרד החקירות שבו היה שותף. את שהותו בסט הוא מבלה בשיחות עם סופרים שונים מהעולם ובשיטוטים טורדי מנוחה. במקביל למתרחש בסט, אליש מביא את סיפורו של הקיץ שעבר, שקדם לביקורו בסט, בו היה מאושפז בשל בעיות שמיעה. בפתיחה הרחבה והרחוקה הזו, ובתנועה קדימה ואחורה לסירוגין בזמן ובעלילה, קשה למקם ולעמוד על דמותו של אליש ולהבין את טיבה של החקירה המתהווה ברומן ואת חלקה של אליש בה, כאשר הוא נסוג מעמדת החוקר לעמדת הסופר. אך בן-רגע משהו מתרחש. לקראת סוף שהותו בסט תהל, אחייניתו של אליש, מזמנת אותו וקוראת לו לבוא ולסייע לה בחקירה של מקרה משונה שהתרחש בשדרות, עיר מגוריה. ומתוך הערפילית הזו, בה הרומן היה נתון עד אז, מתממשת דמות הבלש של אליש בן זקן, כשהוא נקרא מבעד למקום ולזמן, לממש את ייעודו. האופן שבו מתממשת דמותו של אליש מתוך הערפילית שבה היתה שרויה עד אז, מלמדת משהו על טיבו של הבלש שדרכו אדף בוחר לחקור את המציאות, ואולי היא אף טוענת משהו על דמותו הארכיטיפית של הבלש בכלל. מהרומן עולה, שתכונתו המרכזית של אליש היא היותו דמות מהבהבת, שאינה מתגשמת לגמרי, כשרויה מחוץ לזמן או כדמות שמימושה - הלבשת הצורה על החומר - לא עלה יפה. אליש ממשי ומתפקד בעולמו, אבל אף פעם לא לחלוטין, כהולוגרמה שלא עלתה היטב. הוא ער לכך בעצמו, למשל כשהוא אומר “נפלתי חזרה אל תוכי, אל תבנית עיסת הנייר שהיא אליש בן זקן, שאני יכול להגות את שמו, ולדעת, בוודאות מה, ודאות מספקת, שהוא שמי” (עמ’ 202). ומשפחתו והסובבים אותו חשים בכך גם כן. רונית, מי שהיתה אישתו לתקופה קצרה מבקשת ממנו, “תהיה מישהו שהוא איתי, לא איזה מחשבה מופשטת, תהיה גוף” (עמ’ 214). בהרצאתי אבחן את דמות הבלש של אליש בן זקן, ואבקש לשאול באיזו מידה מדובר בדמות ממשית, כפי שאנו תופסים דמות כזאת בספרות? והאם הבלש הוא סוג של רוח רפאים שמקורה נעוץ בעבר, ביצירותיו של הוגה הדמות הזאת, אדגר אלן פו, שמתגלגלת מדמות לדמות, מבלש ספרותי אחד למשנהו, כשהיא נידונה להתממש בעל כורחה ברגע שזקוקים לה, ברגע שמזמנים אותה, כמו העלאה באוב. ברצוני לטעון, שמימוש דמות הבלש, כפי שעולה מספריו של אדף, אינו מוביל להתממשות, אלא להיפך, להתאיינות ולחזרה אל הספרותי והבדיוני.
”היכן מצוי הכותב בשעה שהוא כותב”: ומה עושים כשהתשובה היא ”בהמשך המסדרון”.
מחקר וכתיבה על המחבר ה... more ”היכן מצוי הכותב בשעה שהוא כותב”: ומה עושים כשהתשובה היא ”בהמשך המסדרון”.
עבודה זו באה לטעון שגולדברג אינה עוסקת בכתיבה אוטוביוגרפית, אלא יוצרת "רגע
אוטוביוגרפי" 3 בתוך הי... more עבודה זו באה לטעון שגולדברג אינה עוסקת בכתיבה אוטוביוגרפית, אלא יוצרת "רגע אוטוביוגרפי" 3 בתוך היצירה, שמבטו של הקורא נענה לו. היא עושה זאת תוך שימוש בפרטי חייה F2 אבל בסופו של דבר, היא יוצרת מטמורפוזה של הדברים בתוך השירה. מטמורפוזה שתפקידה להעמיד עולם הדומה לזה שהיא חיה בו, אבל בהיותו עולם פואטי ולשוני, הוא שונה בהכרח. "אין המציאות חוזרת פעמיים", כותבת גולדברג ברומן והוא האור. ואכן, אין ביצירתה ניסיון לחזור על מציאות חייה בשנית, אלא להרכיב אותה מחדש וכךלשחק על הגבול בין החיים לבדיון. הרצאה זו מנסה לשחרר את הקשר ההדוק בין יצירתה של גולדברג לביוגרפיה שלה ולהאיר על המקומות בהם מציעה גולדברג אפשרות למציאות אחרת, המתקיימת רק בתוך היצירה תוך התנגדות לתביעות הרווחות של הקוראים ביצירתה.
קריאה ביצירתה של לאה גולדברג דרך הביוגרפיה שלה היא בלתי נמנעת ואף מתבקשת. שירתה הלירית מעוגנת בחו... more קריאה ביצירתה של לאה גולדברג דרך הביוגרפיה שלה היא בלתי נמנעת ואף מתבקשת. שירתה הלירית מעוגנת בחוויותיה האישיות ויצירותיה בפרוזה עוקבות אחר אירועים מרכזיים בחייה. כמו כן, סגנונה הפואטי הן בשירה והן בפרוזה הוא בעל טון אישי, חושפני וכן. לכן קל לזהות את דמות הדוברת ביצירותיה יחד עם דמות המחברת עצמה. אך קיימת אפשרות שגולדברג מתעתעת בקוראיה ויוצרת רק רושם של כנות ושהדמות המצטיירת דרך השירים אינה כל כך קלה לזיהוי. בהרצאה זו ברצוני לבחון את הפרוסופופיאה - טרופ שמשמעותו היא להעניק פנים למה שאין לו פנים - ביצירתה של גולדברג. קריאה בשירתה של גולדברג דרך הפרוסופופיאה והבנת המשמעות שלה בתוך שירתה מצביעות דווקא על חוסר היכולת לקרוא את הדמות הדוברת בשירתה של גולדברג כדמות בהירה וקוהרנטית, ועל כן גם לא ניתן לזהות אותה עם המחברת עצמה. בחינת אופן השימוש של הטרופ בשירתה של גולדברג מדגישה את הדרך בה גולדברג מטשטשת את פני הדוברת/מחברת בתוך השיר, בעוד הקריאה הביוגרפית מבקשת לחדד ולקבע את פניה.
ערב השקה כפול לשמעון אדף, לכרך כ״א בכתה העת ״מכאן״ המוקדש ליצירתו של ״שמעון אדף ולספר ״הלשון נוש... more ערב השקה כפול לשמעון אדף, לכרך כ״א בכתה העת ״מכאן״ המוקדש ליצירתו של ״שמעון אדף ולספר ״הלשון נושלה״, שהתקיים בבית הסופרים בבאר שבע ב-23/11/21
Paul de Man's Article "Autobiography as De-facement" and its first publication to Hebrew (by Shai... more Paul de Man's Article "Autobiography as De-facement" and its first publication to Hebrew (by Shai Ginzburg), and the paper i wrote about De Man, Prosopopoeia and Leah Goldberg's poetry.
<jats:p>Yehuda Amichai was born in Würzburg, Germany to an Orthodox Jewish family, and was ... more <jats:p>Yehuda Amichai was born in Würzburg, Germany to an Orthodox Jewish family, and was raised speaking both Hebrew and German. His family migrated to Israel in 1936. He participated in World War II as part of the Jewish Brigade, and fought in the Israeli War of Independence in 1948. He studied Hebrew literature and the Bible at the Hebrew University of Jerusalem. Amichai started writing poetry in 1948, during the War of Independence. His poems were first published in the early 1950s. His first book of poetry, Akhshav u-ba-yamim ha-a'herim [Now and on Other Days], was published in 1955. His poetics was soon recognized for its modernistic trends, unique voice and innovative figurative language, and was considered nothing less than revolutionary. His poems were translated into more than thirty languages and received broad international recognition, with praise from poets such as Ted Hughes, Paul Celan and Octavio Paz. He won almost every literary prize available in Israel as well as many international prizes. He died in 2000, and was buried in Jerusalem.</jats:p>
<jats:p>David Fogel was born in 1891 in the town of Satanov in Podolia. In 1912 he moved to... more <jats:p>David Fogel was born in 1891 in the town of Satanov in Podolia. In 1912 he moved to Vienna where he stayed until 1925. During World War I, he was arrested and spent time in internment camps. In 1917, he began publishing short lyrical poems in the Hebrew press. He married in 1919, but his wife soon died from tuberculosis, an illness he also suffered from since 1920. His collection of poetry, Lifnei ha-sha'ar ha-afel (Before the Dark Gate), was published in 1923 in Vienna. In 1925 he moved to Paris and settled there. While in Paris, he wrote prose and poetry and remarried. In 1929 he and his new wife emigrated to Palestine and his daughter was born. However, their settlement in Palestine was not successful, and soon after they returned to Paris. Upon his return to Europe he gave a series of lectures concerning language and style in modern Hebrew literature. When World War II erupted, Fogel and his family were in Paris. His wife and daughter were saved, but he was arrested by the Vichy Police. The last time he was seen alive was in 1942. From this point on he disappeared; information concerning his whereabouts was fragmentary and contradictory. He was probably released from internment camp, but in 1944 he was arrested again by the Gestapo and sent to Drancy, a transit camp for French Jews. He was later sent to Auschwitz and murdered there.</jats:p>
“Death accrued: but somehow I continued living”: on response and resistance in Shimon Adaf’s wri... more “Death accrued: but somehow I continued living”: on response and resistance in Shimon Adaf’s writing.
In this article I illustrate two central complementary movements which appear again and again in Adaf’s writing, especially in his early work, and in the transition from one book to another. These movements or actions are what I have termed response and resistance. Together they complete a poetic transition. They are also an essential part of the writer’s task and the artist’s character, as defined by Adaf. Initially, these movements can be shown in the transition from Adaf’s first poetry book, Icarus' Monologue, to his second one, What I Thought Shadow is the Real Body. Later these movements of response and resistance appear even more prominently in Adaf’s transition from poetry to prose. His first novel, One Mile and Two Days Before Sunset, perfectly embodies this concept. It combines the two movements together, in the choice to write
On Response and :״Death Accrued, But Somehow I Continued Living״ Resistance in Shimon Adaf׳s Work... more On Response and :״Death Accrued, But Somehow I Continued Living״ Resistance in Shimon Adaf׳s Works
In this article Baroukh illustrates two central complementary and recurring movements in Adaf׳s writing, especially in his early work, and in the transition from one book to the next. ״.resistance״ and ״response״ These movements or actions are what Baroukh has termed Together they complete a poetic transition. They are also an essential part of the writer׳s task and the artist׳s character, as defined by Adaf. Initially, these movements can be seen in the transition from Adaf׳s first poetry book, Icarus׳ Monologue, to his second, What I Thought Shadow Is the Real Body. Later these movements of response and resistance appear even more prominently in Adaf׳s transition from poetry to prose. His first novel, One Mile and Two Days Before Sunset, perfectly embodies this concept. It combines the two movements together, both in the choice to write a detective novel, and through Adaf׳s detective, Elish Ben Zaken. This character is based upon two literary models: The first is Eliah Ben Shafat, the biblical prophet, who represents the ״response״ and
In this article, I wish to present Shimon Adaf’s post‐apocalyptic novella, Shadrach, and the two ... more In this article, I wish to present Shimon Adaf’s post‐apocalyptic novella, Shadrach, and the two ways in which it represents Hebrew language: as a memory or relic of the past on one hand, and as a source of constant renewal on the other. What I would like to claim is that only through meaningful encounter with an Other, a synthesis between the past and the future can occur, making innovation of Hebrew language possible. Je souhaite présenter dans cet article le court roman post‐apocalyptique de Shimon Adaf, Shadrach, ainsi que les deux aspects sous lesquels y est représentée la langue hébraïque : d’une part comme souvenir et vestige du passé et d’autre part, comme source de renouvellement. Mon propos est de montrer que seule une rencontre significative avec l’Autre permet une synthèse entre le passé et l’avenir, rendant ainsi possible le renouvellement de la langue hébraïque. במאמר זה אני אציג את הנובלה הפוסט-אפוקליפטית שדרך של שמעון אדף, ואת שתי הדרכים בהן מיוצגת בה השפה העברית: כזיכרון או כשריד מן העבר מצד אחד, וכמקור להתחדשות ומטאמורפוזה מצד שני. טענתי היא, שרק דרך מפגש משמעותי עם האחר ועם האחרו ּת, יכולה להיווצר סינתזה בין העבר והעתיד, סינתזה שהופכת את התחדשותה של השפה העברית לאפשרית.
“Reality does not happen twice”: About the Autobiographic Moment in
Leah Goldberg’s Poetry
Rina J... more “Reality does not happen twice”: About the Autobiographic Moment in Leah Goldberg’s Poetry Rina Jean Baroukh The article examines a group of poems from Leah Goldberg’s first book, Smoke Rings (Taba’ot Ashan), in which there are speaking objects – a clock, a lamp, etc. It claims that these objects are not merely personified, but are given a voice and a face. This is a specific form of personification known as ‘prosopopoeia’, a trope Paul De Man examined in a well-known article and which this article makes use of. By creating this other presence inside the poem, a gaze is created. Goldberg creates gazes inside the poem that enable and define the reader’s gaze, upon the poem and upon the speaker. This gaze is both needed and rejected. The speaker cannot exist without it, yet it is also a critical, distanced gaze, that is incapable of truly grasping the speaker. This gaze is always needed, but it is also, always, a disappointment. Interestingly, the mechanism described in this article, which operates in the group of poems with still objects, can also be seen in Goldberg’s love poems, thus making a correlation between the personification of the objects and the objectification of the loved one. This emphasizes the fictional aspect of Goldberg’s poetry and poetics, rendering readings that claim that her poetry is purely autobiographical more complex.
רשימה על הטרילוגיה הבלשית של שמעון אדף ובלשו אליש בן זקן. הטרילוגיה מונה את הספרים: "קילומטר ויומ... more רשימה על הטרילוגיה הבלשית של שמעון אדף ובלשו אליש בן זקן. הטרילוגיה מונה את הספרים: "קילומטר ויומיים לפני השקיעה", "קובלנה של בלש", ו"קום קרא" הרשימה שלי מבקשת לשרטט את ייחודיותו של הרומן הבלשי של אדף ואת המהלך הספרותי בכל אחד מחלקי הטרילוגיה ושל שלושתם יחד.
a short essay about the novel "Sunburnt Faces" by Shimon Adaf, and about Ori Elhayani's character... more a short essay about the novel "Sunburnt Faces" by Shimon Adaf, and about Ori Elhayani's character and prophecy.
"עשן הזמן" בבאר שבע, הוא חנות ספרים ומקום להופעות קטנות ואינטימיות. הוא שוכן בבית אבן בעיר העתיקה... more "עשן הזמן" בבאר שבע, הוא חנות ספרים ומקום להופעות קטנות ואינטימיות. הוא שוכן בבית אבן בעיר העתיקה. ישנו קיר אבנים חשוף המפריד בין במת ההופעה הקטנה לבין הבאר. חלון חתוך בו. כך שרואים את תוכו של הקיר, עוביו, את אופן הנחת האבנים זו על גבי זו. חיתוך החלון הוא חד, חלק, משויף. בוודאי נעשה בעזרת מכשיר חשמלי כבד. זר לאבנים דרכם עבר. זהו ערב אלתורי, לא הופעה, של היוצר שמעון אדף והמוזיקאי חיים רחמני, ששיתפו פעולה באלבום "של בני תמותה", שם מולחנים שיריו של שמעון אדף הלקוחים מהספר "אביבה-לא", בלחניו עוכרי השלווה של רחמני.
רשימה על אודות משמעותו של האור בספרו של שמעון אדף, "מתנות החתונה".
פורסם בעיתון 77, גיליון 384, ... more רשימה על אודות משמעותו של האור בספרו של שמעון אדף, "מתנות החתונה". פורסם בעיתון 77, גיליון 384, אוגוסט-ספטמבר 2015
A translation to Hebrew of Anne Carson's "The Albertine Workbook"
"The Albertine Workbook" תרגו... more A translation to Hebrew of Anne Carson's "The Albertine Workbook"
"The Albertine Workbook" תרגום לעברית ליצרתה של אן קרסון:
תרגום של שני שירים מאת אן קרסון
A translation of two poems by Anne Carson to Hebrew.
פורסם בעי... more תרגום של שני שירים מאת אן קרסון A translation of two poems by Anne Carson to Hebrew.
Uploads
בהרצאה זו אבקש לבחון את התפיסות הטמפורליות בנובלה ואת משמעותן. הנרטיבים שאדף מציע ושאותם אבחן בהרצאתי הם לא של מסע בזמן, אלא של זמן במסע. לטענתי, ניתן למצוא אצל אדף צורת זמן ייחודית של "הווה רחב" וסימולטני. מונח "ההווה הרחב" שטבע האנס אולריך גומברכט, מנוגד לתפיסת זמן היסטורי ולינארי. גומברכט טוען שבעשורים האחרונים, הזמן עצמו השתנה והוא שונה מהותית מהזמן ההיסטורי שקדם לו. השינוי הזה התחולל בעיקר בגלל שינויים טכנולוגיים שמרחיבים את ההווה שלנו ללא הרף, ומשנים את האופן בו העבר והעתיד לוקחים חלק בהווה.
ה"הווה הרחב" מסביר את האופן שבו יצירותיו של אדף מותחות את גבולות הזמן, ומשנות את הרצף ה"טבעי" של עבר-הווה-עתיד, ויוצרות מבנה ייחודי של "זמן-מרחב-תודעה" המופיע בשדרך וביצירות נוספות. אדף הופך את תפיסת הזמן הייחודית הזאת לאחד מהיסודות המרכזיים עליו מושתתים הנרטיבים בנובלה זו בפרט ובטרילוגיית ורד יהודה בכלל.
This turning point is strengthened by the character of Adaf’s detective – Elish Ben Zaken, which resembles Elisha Ben Avuya, the known heretic from the Talmud, known as “the other”, who is also contrasted in the novel to the prophet Elisha Ben-Shafat. This choice is highly significant in the context of the Hebrew literary tradition wherein the poet is considered to have a prophetic voice. Adaf turns Elish Ben Zaken into a metaphysical detective who is “on the outside, looking in”, much like Elisha Ben Avuya. Adaf’s detective stays outside of all the social and literary systems which surround him, refusing to take part of any traditional heritage. By highlighting the way Adaf plays with the conventions of the detective novel throughout the narrative, I will show that Adaf maintains the same outsider attitude towards Hebrew and Israeli literature and culture.
In this talk I wish to present Adaf’s short novel, Shadrach (2017), and the two ways Hebrew language is represented in it: as a memory or relic of the past, and as a source of constant renewal. The first concept is represented in the novel by the inhabitants of “new Sderot”, who have strayed from the roots of the language they use and thus from their past: “we don’t understand this present. […] They tell us that the source [of words] is in the ancient stories, but what is the source?” The second concept presented is that Hebrew language is also possible of radical change and transformation, not only as a vessel for memory and the past. In Shadrach Adaf invents a non-gendered Hebrew, that enables Shadrach to have a relationship with Nehardau, who has no specific gender.
Adaf’s conception of the Hebrew language, its limitations and possibilities is innovative in itself and crucial for the understanding of contemporary Israeli literature in general.
Sunburnt Faces tells the story of Flora Elhayani, a twelve year old girl living in a southern town in Israel, who goes through an unusual experience. One night, God speaks to Flora through the television, and Flora’s life changes completely. She changes her name, from Flora to Ori, taken from the biblical phrase she heard that night, she discovers reading, especially fantasy books, and she grows up to be a writer.
But was that epiphanic moment, which set the course of Ori's life, real? Did she make it up? How does it connect to the fantastic series of books written by Prospero Juno, which influenced her deeply and made her a writer herself? And, how does all this have to do with the fact that Adaf published a blog for a few months in the name of his heroin, Ori?
In this novel Adaf constantly blurs the lines between the fantastic and the realistic, thus creating a unique and disturbing space where they both exist, simultaneously. In my talk I will show the complex notions of fantastic vs. realistic in this novel, and the way Adaf plays with these categories. I wish to claim that through the dialectic indecisiveness in this novel, between the fantastic and the realistic, Adaf raises the question of choice and calling in the initiation process of a young, female, writer and explores the consequences of this (in)decision.
Shimon Adaf, born in 1972, is an appreciated writer. He writes in almost every genre: poetry, fiction, science-fiction, detective stories and more, and he is a master of combining genres together, and using them in an innovative way. Adaf published eleven books, three of poetry and eight of fiction. One of the peaks of his writing is The Rose of Judea trilogy. This trilogy, which is far from being traditional, combines different elements together and mixes the fantastic with the realistic. The trilogy tells the fragmented, broken story of Doron Afflalo, a poet whos sister, Miriam, committed suicide when they were teenagers. It does not tell a linear story from beginning to end, with the same main characters, or even in the same time or place. In The Rose of Judea Adaf shows how the personal tragedy shatters the foundations upon which realty and consciousness are built. Therefore time itself also loses the ability to be an axis around which meaning is given and stories are told. In this trilogy, Adafs chronosophic view is developed to a highlight in a way that is unique both to Israeli literature written in our time and to Adafs own corpus.
In my talk I will explore the significance of time to this trilogy and demonstrate the different aspects in which time is manipulated in it, for example: time travel, alternative historical timeline and the fact that the first part of the trilogy is being narrated by Doron Afflalo, in a futuristic Tel-Aviv, supposedly five hundred years after his death. I would like to claim that the ability to manipulate time in The Rose of Judea, is a way of overcoming death, and creating an escape through which Afflalo can partially save his sister.
חלקו הראשון של קובלנה של בלש שרוי בערפילית. הוא נפתח בעיר זרה (סט שבצרפת), בכנס ספרותי, ובשרשרת ארועים שנדמית רחוקה עד מאוד מעלילה בלשית טיפוסית. הקוראים לומדים שאליש בן זקן הפך להיות מבלש - לסופר של ספרי בלש ושעזב את משרד החקירות שבו היה שותף. את שהותו בסט הוא מבלה בשיחות עם סופרים שונים מהעולם ובשיטוטים טורדי מנוחה. במקביל למתרחש בסט, אליש מביא את סיפורו של הקיץ שעבר, שקדם לביקורו בסט, בו היה מאושפז בשל בעיות שמיעה.
בפתיחה הרחבה והרחוקה הזו, ובתנועה קדימה ואחורה לסירוגין בזמן ובעלילה, קשה למקם ולעמוד על דמותו של אליש ולהבין את טיבה של החקירה המתהווה ברומן ואת חלקה של אליש בה, כאשר הוא נסוג מעמדת החוקר לעמדת הסופר. אך בן-רגע משהו מתרחש. לקראת סוף שהותו בסט תהל, אחייניתו של אליש, מזמנת אותו וקוראת לו לבוא ולסייע לה בחקירה של מקרה משונה שהתרחש בשדרות, עיר מגוריה. ומתוך הערפילית הזו, בה הרומן היה נתון עד אז, מתממשת דמות הבלש של אליש בן זקן, כשהוא נקרא מבעד למקום ולזמן, לממש את ייעודו. האופן שבו מתממשת דמותו של אליש מתוך הערפילית שבה היתה שרויה עד אז, מלמדת משהו על טיבו של הבלש שדרכו אדף בוחר לחקור את המציאות, ואולי היא אף טוענת משהו על דמותו הארכיטיפית של הבלש בכלל.
מהרומן עולה, שתכונתו המרכזית של אליש היא היותו דמות מהבהבת, שאינה מתגשמת לגמרי, כשרויה מחוץ לזמן או כדמות שמימושה - הלבשת הצורה על החומר - לא עלה יפה. אליש ממשי ומתפקד בעולמו, אבל אף פעם לא לחלוטין, כהולוגרמה שלא עלתה היטב. הוא ער לכך בעצמו, למשל כשהוא אומר “נפלתי חזרה אל תוכי, אל תבנית עיסת הנייר שהיא אליש בן זקן, שאני יכול להגות את שמו, ולדעת, בוודאות מה, ודאות מספקת, שהוא שמי” (עמ’ 202). ומשפחתו והסובבים אותו חשים בכך גם כן. רונית, מי שהיתה אישתו לתקופה קצרה מבקשת ממנו, “תהיה מישהו שהוא איתי, לא איזה מחשבה מופשטת, תהיה גוף” (עמ’ 214).
בהרצאתי אבחן את דמות הבלש של אליש בן זקן, ואבקש לשאול באיזו מידה מדובר בדמות ממשית, כפי שאנו תופסים דמות כזאת בספרות? והאם הבלש הוא סוג של רוח רפאים שמקורה נעוץ בעבר, ביצירותיו של הוגה הדמות הזאת, אדגר אלן פו, שמתגלגלת מדמות לדמות, מבלש ספרותי אחד למשנהו, כשהיא נידונה להתממש בעל כורחה ברגע שזקוקים לה, ברגע שמזמנים אותה, כמו העלאה באוב. ברצוני לטעון, שמימוש דמות הבלש, כפי שעולה מספריו של אדף, אינו מוביל להתממשות, אלא להיפך, להתאיינות ולחזרה אל הספרותי והבדיוני.
מחקר וכתיבה על המחבר החי והבועט
אוטוביוגרפי" 3 בתוך היצירה, שמבטו של הקורא נענה לו. היא עושה זאת תוך שימוש בפרטי חייה
F2
אבל בסופו של דבר, היא יוצרת מטמורפוזה של הדברים בתוך השירה. מטמורפוזה שתפקידה להעמיד עולם הדומה לזה שהיא חיה בו, אבל בהיותו עולם פואטי ולשוני, הוא שונה בהכרח. "אין המציאות חוזרת פעמיים", כותבת גולדברג ברומן והוא האור. ואכן, אין ביצירתה ניסיון לחזור על מציאות חייה בשנית, אלא להרכיב אותה מחדש וכךלשחק על הגבול בין החיים לבדיון.
הרצאה זו מנסה לשחרר את הקשר ההדוק בין יצירתה של גולדברג לביוגרפיה שלה
ולהאיר על המקומות בהם מציעה גולדברג אפשרות למציאות אחרת, המתקיימת רק בתוך היצירה תוך התנגדות לתביעות הרווחות של הקוראים ביצירתה.
In this article I illustrate two central complementary movements which appear again and again in Adaf’s writing, especially in his early work, and in the transition from one book to another. These movements or actions are what I have termed response and resistance. Together they complete a poetic transition. They are also an essential part of the writer’s task and the artist’s character, as defined by Adaf. Initially, these movements can be shown in the transition from Adaf’s first poetry book, Icarus' Monologue, to his second one, What I Thought Shadow is the Real Body. Later these movements of response and resistance appear even more prominently in Adaf’s transition from poetry to prose. His first novel, One Mile and Two Days Before Sunset, perfectly embodies this concept. It combines the two movements together, in the choice to write
בהרצאה זו אבקש לבחון את התפיסות הטמפורליות בנובלה ואת משמעותן. הנרטיבים שאדף מציע ושאותם אבחן בהרצאתי הם לא של מסע בזמן, אלא של זמן במסע. לטענתי, ניתן למצוא אצל אדף צורת זמן ייחודית של "הווה רחב" וסימולטני. מונח "ההווה הרחב" שטבע האנס אולריך גומברכט, מנוגד לתפיסת זמן היסטורי ולינארי. גומברכט טוען שבעשורים האחרונים, הזמן עצמו השתנה והוא שונה מהותית מהזמן ההיסטורי שקדם לו. השינוי הזה התחולל בעיקר בגלל שינויים טכנולוגיים שמרחיבים את ההווה שלנו ללא הרף, ומשנים את האופן בו העבר והעתיד לוקחים חלק בהווה.
ה"הווה הרחב" מסביר את האופן שבו יצירותיו של אדף מותחות את גבולות הזמן, ומשנות את הרצף ה"טבעי" של עבר-הווה-עתיד, ויוצרות מבנה ייחודי של "זמן-מרחב-תודעה" המופיע בשדרך וביצירות נוספות. אדף הופך את תפיסת הזמן הייחודית הזאת לאחד מהיסודות המרכזיים עליו מושתתים הנרטיבים בנובלה זו בפרט ובטרילוגיית ורד יהודה בכלל.
This turning point is strengthened by the character of Adaf’s detective – Elish Ben Zaken, which resembles Elisha Ben Avuya, the known heretic from the Talmud, known as “the other”, who is also contrasted in the novel to the prophet Elisha Ben-Shafat. This choice is highly significant in the context of the Hebrew literary tradition wherein the poet is considered to have a prophetic voice. Adaf turns Elish Ben Zaken into a metaphysical detective who is “on the outside, looking in”, much like Elisha Ben Avuya. Adaf’s detective stays outside of all the social and literary systems which surround him, refusing to take part of any traditional heritage. By highlighting the way Adaf plays with the conventions of the detective novel throughout the narrative, I will show that Adaf maintains the same outsider attitude towards Hebrew and Israeli literature and culture.
In this talk I wish to present Adaf’s short novel, Shadrach (2017), and the two ways Hebrew language is represented in it: as a memory or relic of the past, and as a source of constant renewal. The first concept is represented in the novel by the inhabitants of “new Sderot”, who have strayed from the roots of the language they use and thus from their past: “we don’t understand this present. […] They tell us that the source [of words] is in the ancient stories, but what is the source?” The second concept presented is that Hebrew language is also possible of radical change and transformation, not only as a vessel for memory and the past. In Shadrach Adaf invents a non-gendered Hebrew, that enables Shadrach to have a relationship with Nehardau, who has no specific gender.
Adaf’s conception of the Hebrew language, its limitations and possibilities is innovative in itself and crucial for the understanding of contemporary Israeli literature in general.
Sunburnt Faces tells the story of Flora Elhayani, a twelve year old girl living in a southern town in Israel, who goes through an unusual experience. One night, God speaks to Flora through the television, and Flora’s life changes completely. She changes her name, from Flora to Ori, taken from the biblical phrase she heard that night, she discovers reading, especially fantasy books, and she grows up to be a writer.
But was that epiphanic moment, which set the course of Ori's life, real? Did she make it up? How does it connect to the fantastic series of books written by Prospero Juno, which influenced her deeply and made her a writer herself? And, how does all this have to do with the fact that Adaf published a blog for a few months in the name of his heroin, Ori?
In this novel Adaf constantly blurs the lines between the fantastic and the realistic, thus creating a unique and disturbing space where they both exist, simultaneously. In my talk I will show the complex notions of fantastic vs. realistic in this novel, and the way Adaf plays with these categories. I wish to claim that through the dialectic indecisiveness in this novel, between the fantastic and the realistic, Adaf raises the question of choice and calling in the initiation process of a young, female, writer and explores the consequences of this (in)decision.
Shimon Adaf, born in 1972, is an appreciated writer. He writes in almost every genre: poetry, fiction, science-fiction, detective stories and more, and he is a master of combining genres together, and using them in an innovative way. Adaf published eleven books, three of poetry and eight of fiction. One of the peaks of his writing is The Rose of Judea trilogy. This trilogy, which is far from being traditional, combines different elements together and mixes the fantastic with the realistic. The trilogy tells the fragmented, broken story of Doron Afflalo, a poet whos sister, Miriam, committed suicide when they were teenagers. It does not tell a linear story from beginning to end, with the same main characters, or even in the same time or place. In The Rose of Judea Adaf shows how the personal tragedy shatters the foundations upon which realty and consciousness are built. Therefore time itself also loses the ability to be an axis around which meaning is given and stories are told. In this trilogy, Adafs chronosophic view is developed to a highlight in a way that is unique both to Israeli literature written in our time and to Adafs own corpus.
In my talk I will explore the significance of time to this trilogy and demonstrate the different aspects in which time is manipulated in it, for example: time travel, alternative historical timeline and the fact that the first part of the trilogy is being narrated by Doron Afflalo, in a futuristic Tel-Aviv, supposedly five hundred years after his death. I would like to claim that the ability to manipulate time in The Rose of Judea, is a way of overcoming death, and creating an escape through which Afflalo can partially save his sister.
חלקו הראשון של קובלנה של בלש שרוי בערפילית. הוא נפתח בעיר זרה (סט שבצרפת), בכנס ספרותי, ובשרשרת ארועים שנדמית רחוקה עד מאוד מעלילה בלשית טיפוסית. הקוראים לומדים שאליש בן זקן הפך להיות מבלש - לסופר של ספרי בלש ושעזב את משרד החקירות שבו היה שותף. את שהותו בסט הוא מבלה בשיחות עם סופרים שונים מהעולם ובשיטוטים טורדי מנוחה. במקביל למתרחש בסט, אליש מביא את סיפורו של הקיץ שעבר, שקדם לביקורו בסט, בו היה מאושפז בשל בעיות שמיעה.
בפתיחה הרחבה והרחוקה הזו, ובתנועה קדימה ואחורה לסירוגין בזמן ובעלילה, קשה למקם ולעמוד על דמותו של אליש ולהבין את טיבה של החקירה המתהווה ברומן ואת חלקה של אליש בה, כאשר הוא נסוג מעמדת החוקר לעמדת הסופר. אך בן-רגע משהו מתרחש. לקראת סוף שהותו בסט תהל, אחייניתו של אליש, מזמנת אותו וקוראת לו לבוא ולסייע לה בחקירה של מקרה משונה שהתרחש בשדרות, עיר מגוריה. ומתוך הערפילית הזו, בה הרומן היה נתון עד אז, מתממשת דמות הבלש של אליש בן זקן, כשהוא נקרא מבעד למקום ולזמן, לממש את ייעודו. האופן שבו מתממשת דמותו של אליש מתוך הערפילית שבה היתה שרויה עד אז, מלמדת משהו על טיבו של הבלש שדרכו אדף בוחר לחקור את המציאות, ואולי היא אף טוענת משהו על דמותו הארכיטיפית של הבלש בכלל.
מהרומן עולה, שתכונתו המרכזית של אליש היא היותו דמות מהבהבת, שאינה מתגשמת לגמרי, כשרויה מחוץ לזמן או כדמות שמימושה - הלבשת הצורה על החומר - לא עלה יפה. אליש ממשי ומתפקד בעולמו, אבל אף פעם לא לחלוטין, כהולוגרמה שלא עלתה היטב. הוא ער לכך בעצמו, למשל כשהוא אומר “נפלתי חזרה אל תוכי, אל תבנית עיסת הנייר שהיא אליש בן זקן, שאני יכול להגות את שמו, ולדעת, בוודאות מה, ודאות מספקת, שהוא שמי” (עמ’ 202). ומשפחתו והסובבים אותו חשים בכך גם כן. רונית, מי שהיתה אישתו לתקופה קצרה מבקשת ממנו, “תהיה מישהו שהוא איתי, לא איזה מחשבה מופשטת, תהיה גוף” (עמ’ 214).
בהרצאתי אבחן את דמות הבלש של אליש בן זקן, ואבקש לשאול באיזו מידה מדובר בדמות ממשית, כפי שאנו תופסים דמות כזאת בספרות? והאם הבלש הוא סוג של רוח רפאים שמקורה נעוץ בעבר, ביצירותיו של הוגה הדמות הזאת, אדגר אלן פו, שמתגלגלת מדמות לדמות, מבלש ספרותי אחד למשנהו, כשהיא נידונה להתממש בעל כורחה ברגע שזקוקים לה, ברגע שמזמנים אותה, כמו העלאה באוב. ברצוני לטעון, שמימוש דמות הבלש, כפי שעולה מספריו של אדף, אינו מוביל להתממשות, אלא להיפך, להתאיינות ולחזרה אל הספרותי והבדיוני.
מחקר וכתיבה על המחבר החי והבועט
אוטוביוגרפי" 3 בתוך היצירה, שמבטו של הקורא נענה לו. היא עושה זאת תוך שימוש בפרטי חייה
F2
אבל בסופו של דבר, היא יוצרת מטמורפוזה של הדברים בתוך השירה. מטמורפוזה שתפקידה להעמיד עולם הדומה לזה שהיא חיה בו, אבל בהיותו עולם פואטי ולשוני, הוא שונה בהכרח. "אין המציאות חוזרת פעמיים", כותבת גולדברג ברומן והוא האור. ואכן, אין ביצירתה ניסיון לחזור על מציאות חייה בשנית, אלא להרכיב אותה מחדש וכךלשחק על הגבול בין החיים לבדיון.
הרצאה זו מנסה לשחרר את הקשר ההדוק בין יצירתה של גולדברג לביוגרפיה שלה
ולהאיר על המקומות בהם מציעה גולדברג אפשרות למציאות אחרת, המתקיימת רק בתוך היצירה תוך התנגדות לתביעות הרווחות של הקוראים ביצירתה.
In this article I illustrate two central complementary movements which appear again and again in Adaf’s writing, especially in his early work, and in the transition from one book to another. These movements or actions are what I have termed response and resistance. Together they complete a poetic transition. They are also an essential part of the writer’s task and the artist’s character, as defined by Adaf. Initially, these movements can be shown in the transition from Adaf’s first poetry book, Icarus' Monologue, to his second one, What I Thought Shadow is the Real Body. Later these movements of response and resistance appear even more prominently in Adaf’s transition from poetry to prose. His first novel, One Mile and Two Days Before Sunset, perfectly embodies this concept. It combines the two movements together, in the choice to write
In this article Baroukh illustrates two central complementary and recurring movements in Adaf׳s writing, especially in his early work, and in the transition from one book to the next. ״.resistance״ and ״response״ These movements or actions are what Baroukh has termed Together they complete a poetic transition. They are also an essential part of the writer׳s task and the artist׳s character, as defined by Adaf. Initially, these movements can be seen in the transition from Adaf׳s first poetry book, Icarus׳ Monologue, to his second, What I Thought Shadow Is the Real Body. Later these movements of response and resistance appear even more prominently in Adaf׳s transition from poetry to prose. His first novel, One Mile and Two Days Before Sunset, perfectly embodies this concept. It combines the two movements together, both in the choice to write a detective novel, and through Adaf׳s detective, Elish Ben Zaken. This character is based upon two literary models: The first is Eliah Ben Shafat, the biblical prophet, who represents the ״response״ and
Je souhaite présenter dans cet article le court roman post‐apocalyptique de Shimon Adaf, Shadrach, ainsi que les deux aspects sous lesquels y est représentée la langue hébraïque : d’une part comme souvenir et vestige du passé et d’autre part, comme source de renouvellement. Mon propos est de montrer que seule une rencontre significative avec l’Autre permet une synthèse entre le passé et l’avenir, rendant ainsi possible le renouvellement de la langue hébraïque.
במאמר זה אני אציג את הנובלה הפוסט-אפוקליפטית שדרך של שמעון אדף, ואת שתי הדרכים בהן מיוצגת בה השפה העברית: כזיכרון או כשריד מן העבר מצד אחד, וכמקור להתחדשות ומטאמורפוזה מצד שני. טענתי היא, שרק דרך מפגש משמעותי עם האחר ועם האחרו ּת, יכולה להיווצר סינתזה בין העבר והעתיד, סינתזה שהופכת את התחדשותה של השפה העברית לאפשרית.
Leah Goldberg’s Poetry
Rina Jean Baroukh
The article examines a group of poems from Leah Goldberg’s first book, Smoke Rings (Taba’ot Ashan), in which there are speaking objects – a clock, a lamp, etc. It claims that these objects are not merely personified, but are given a voice and a face. This is a specific form of personification known as ‘prosopopoeia’, a trope Paul De Man examined in a well-known article and which this article makes use of. By creating this other presence inside the poem, a gaze is created. Goldberg creates gazes inside the poem that enable and define the reader’s gaze, upon the poem and upon the speaker. This gaze is both needed and rejected. The speaker cannot exist without it, yet it is also a critical, distanced gaze, that is incapable of truly grasping the speaker. This gaze is always needed, but it is also, always, a disappointment. Interestingly, the mechanism described in this article, which operates in the group of poems with still objects, can also be seen in Goldberg’s love poems, thus making a correlation between the personification of the objects and the objectification of the loved one. This emphasizes the fictional aspect of Goldberg’s poetry and poetics, rendering readings that claim that her poetry is purely autobiographical more complex.
A critique on Shimon Adaf's "amabam mare" [I Loved to Love]
הרשימה שלי מבקשת לשרטט את ייחודיותו של הרומן הבלשי של אדף ואת המהלך הספרותי בכל אחד מחלקי הטרילוגיה ושל שלושתם יחד.
פורסם ב"הכיוון מזרח" 30, חורף 2016, עמ' 40-45
פורסם בעיתון 77, גיליון 384, אוגוסט-ספטמבר 2015
https://www.reviewbooks.co.il/single-post/2017/03/25/נפלתי-דרך-סדק-ביקום-על-שדרך-של-שמעון-אדף
"The Albertine Workbook" תרגום לעברית ליצרתה של אן קרסון:
פורסם ב"הו!" 15
A translation of two poems by Anne Carson to Hebrew.
פורסם בעיתון 77 גיליון 394, מאי 2017, עמ' 34