This study is about the figure of Francesc Peñarroja (*1868;†1920), who stands out for having bee... more This study is about the figure of Francesc Peñarroja (*1868;†1920), who stands out for having been choirmaster of the Royal College of Corpus Christi of Valencia, known as the College of the Patriarca or just Patriarca, and professor at the Conservatory of Valencia. This priest exercised both positions in the decade between 1910 and 1920, the year of his death. The research was divided into four sections. The first part is dedicated to the reconstruction of his biography and its stages, basically made thanks to information from the historycal press. The second part deals with the study of their teaching manuals for classes at the Conservatory and its musical production, incluiding an analytical approach to the main features of his compositional style. The third section offered its entire catalog of music production preserved according to the criteria of RISM, inventory of lost works and correspondences between existing catalogs and inventories so far. Finally, in the last one it is showed some of his most important compositions in critical edition. As a result of this work we have been able to establish the importance of Francesc Peñarroja in the musical culture of Valencia in the early twentieth century. This man has been virtually unknown to the valencian musicology up to the present and musicologists have only talked tangentially in recent researches about musical aspects in the city of Valencia during Peñarroja’s time. The priest, a native of Vall d'Uixó, received training at the Ecclesiastical Seminary of Tortosa, where he was co-promotion of another prominent religious musician: Vicent Ripollés. Father Peñarroja directed at first his steps towards the pastoral vocation during the years that he served as coadjutor priest with function of organist at parishes of Cabanes and Onda. His life underwent a big change in 1901 when he moved to Valencia to join the chapel of the Royal College of Corpus Christi. During the years that passed between 1901 and 1910 he continued his pastoral work that he combined with the cultivation of his main hobby: music. In this period he was gaining some reputation as a religious musician, linked to the reformist movement borned in the embers of the "Motu proprio tra le sollecitudini" of Pope Pius X. This circumstance brought him to become part of the Diocesan Commission of Sacred Music in 1906. Two years later he obtained the position of director of Gregorian chant that was created expressly for him at the Royal College of the Patriarca. However it was in the second decade of the twentieth century when Peñarroja became important in the musical culture in Valencia, both religious and secular. The year 1910 was crucial in his career: he obtained the post of choirmaster of the Patriarca and moreover he entered as a professor at the Conservatory of Valencia. His teaching at the Conservatory for ten years was developed in various subjects —vocal and instrumental ensemble (1910-1912), musical forms (1912-1920), notions of harmony (1910-1920) and composition (1910-1920)- first in temporary way and from 1914 as a tenured professor of composition. Thus he moved to occupy the vacancy left years ago by Salvador Giner. Do not underestimate the importance of training a generation of musicians who passed through his classes nor forget his work in favor of official studies, being in charge of imparting new subjects appeared to adapting the curriculum. Nor have forgotten the positions he held in the center of the directive and the procedures to incorporate the Conservatory at state schools. His name is also linked to the Renaixença circles as to Lo Ratpenat or the Agrupacio Pro Poesia Valenciana, proof of his commitment to the valencian language and culture. In the musical aspect served as director and composer, both inside and outside the institutions where he worked. Especially highlight its role as a composer with creative legacy eminently religious, thought to the liturgy of the Royal College of Corpus Christi. His musical style is characterized by the conjugation of trying guidelines established by the "Motu proprio tra le sollecitudini" and searching for a musical language that will incorporate some innovations in rigid models of the sixteenth and seventeenth centuries. The creative style of sacred composers in early twentieth century were considered outdated and anachronistic, far from innovative musical aesthetic that arose everywhere in Europe, especially in France and Germany. However, these authors create, in some cases, their own original styles, within the constraints set by the Church. The case of Francesc Peñarroja gives good sample of this research style, as can be found in other contemporary composers, worried about offering a new music but without breaking with the tradition of sacred polyphony.
Fa 150 anys, va nàixer a la Vall d'Uixò qui es considerat com el seu músic més eminent: mossén Fr... more Fa 150 anys, va nàixer a la Vall d'Uixò qui es considerat com el seu músic més eminent: mossén Francesc Peñarroja. Malgrat ser possiblement el músic més conegut i reconegut de la població, a penes s’ha investigat sobre ell. De fet són poques les publicacions al voltant de la seua vida i molt menys sobre la seua obra. Aprofitant l'aniversari, es presenta al públic esta monografia derivada de la tesi Mossén Francesc Peñarroja: vida i obra, defensada per l'autor en la Universitat de València dos anys enrere. Fruit d'aquella investigació, s'ha pogut obtindre una visió més acurada del seu recorregut vital i professional. En este llibre trobarem la informació necessària per a conèixer tant l'home en totes les seues facetes (capellà, predicador, músic, compositor, director, docent, etc.) com les principals línies estilístiques de les seues composicions i les seues inquietuds musicals.
En aquest llibre oferim un estudi crític de l’Himne a la Vall d’Uixó, composició musical de mossè... more En aquest llibre oferim un estudi crític de l’Himne a la Vall d’Uixó, composició musical de mossèn Francesc Peñarroja damunt un poema de Lleonard Mingarro. El fet que s’hagen perdut els originals, del text i de la música, i que s’hagen transmès mitjançant manuscrits, sense cap edició completa fins l’any 2000 explica l’aparició d’interpretacions errònies i divergents que convé estudiar i revisar. El llibre pretén, doncs, oferir una versió crítica de la lletra i de la música. En ell també es fa un repàs de la vida i l’obra dels autors de l’Himne i una ullada a la nit del 12 de setembre de 1911, quan la composició es va presentar en públic.
Article que emana de la lectura de Byung-Chul Han en el qual es reflexiona sobre les dinàmiques q... more Article que emana de la lectura de Byung-Chul Han en el qual es reflexiona sobre les dinàmiques que en els últims anys s'imposen a les societats musicals prenent com a referent l'Ateneu Schola Cantorum de la Vall d'Uixó.
Article on s'analitza profundament els 20 anys de vida de la revista de l'associació Ateneu Music... more Article on s'analitza profundament els 20 anys de vida de la revista de l'associació Ateneu Musical Schola Cantorum
Totes aquelles persones que han pres contacte amb la cultura valenciana coneixen el cant d&#3... more Totes aquelles persones que han pres contacte amb la cultura valenciana coneixen el cant d'estil. Este cant, característic de les terres valencianes, presenta tres variants o estils anomenats com a l'u, l'u i el dos i l'u i el dotze. No obstant això, fins on sabem, es desconeix el significat i l'origen d'estes denominacions amb referències numèriques. Alguns autors han apuntat hipòtesis sobre la relació d'estos nombres amb determinats passos coreogràfics de les danses amb les quals estan vinculats o amb el número del trast de la guitarra on es disposen els diferents acords de l'acompanyament instrumental. Així doncs, esta comunicació té la pretensió d’aclarir l'origen d'estes denominacions dels tipus de cant d'estil. Per aconseguir tal objectiu es farà un recorregut per la tractadística històrica per tal de posar en relació antigues pràctiques de música popular, o de repertoris propers a la música popular, amb pràctiques actuals del món folklòric.
Article en el que s'exposa de la tradició perduda dels cants de l'Aurora i el Rosari en la poblac... more Article en el que s'exposa de la tradició perduda dels cants de l'Aurora i el Rosari en la població de Borriana. Inclou la transcripció del cants que s'han pogut documentar.
Orley: revista de l'Associació Arqueològica de la Vall d'Uixó, 2012
Article que explica la tradició dels cants de l'Aurora i els transcriu. Aquests cants estan vincu... more Article que explica la tradició dels cants de l'Aurora i els transcriu. Aquests cants estan vinculats amb la devoció a la Mare de Déu del Roser i als rosaris matutins que es fan en el seu honor a la població de la Vall d'Uixó.
Músicas populares, sociedad y territorio: sinergias entre investigación y docencia, 2018
Totes aquelles persones que han pres contacte amb la cultura valenciana coneixen el cant d'estil.... more Totes aquelles persones que han pres contacte amb la cultura valenciana coneixen el cant d'estil. Este cant, característic de les terres valencianes, presenta tres variants o estils anomenats com a l'u, l'u i el dos i l'u i el dotze. No obstant això, fins on sabem, es desconeix el significat i l'origen d'estes denominacions amb referències numèriques. Alguns autors han apuntat hipòtesis sobre la relació d'estos nombres amb determinats passos coreogràfics de les danses amb les quals estan vinculats o amb el número del trast de la guitarra on es disposen els diferents acords de l'acompanyament instrumental. Així doncs, esta comunicació té la pretensió d’aclarir l'origen d'estes denominacions dels tipus de cant d'estil. Per aconseguir tal objectiu es farà un recorregut per la tractadística històrica per tal de posar en relació antigues pràctiques de música popular, o de repertoris propers a la música popular, amb pràctiques actuals del món folklòric.
La musicologia anglosaxona des de fa dècades ha aportat una sèrie d'escrits amb importants ferra... more La musicologia anglosaxona des de fa dècades ha aportat una sèrie d'escrits amb importants ferramentes epistemològiques per als estudis del fet musical, i més concretament, pel que fa a la teoria musical i a la conceptualització dels sistemes musicals que s'ha donat al llarg de la història de la música occidental. Aquest article pretén fer una aproximació a aquestes ferramentes conceptuals i a més a és, obrir un espai de reflexió i debat al voltant d'aquesta epistemologia i fer aportacions des del punt de vista personal per aclarir algunes de les qüestions que encara no es troben conceptualitzades ni sistematitzades de manera explicita.
Interseccions - Congrés d'Història de la Música al País Valencià, 2016
La figura de Mn. Francesc Peñarroja (*1868; †1920) ha passat desapercebuda fins al moment, però p... more La figura de Mn. Francesc Peñarroja (*1868; †1920) ha passat desapercebuda fins al moment, però pel que anem coneixent va ser una figura important en les primeres dècades del segle XX, especialment entre 1910 i 1920 quan va ocupar la plaça de mestre de capella al mateix temps que exercia la docència al Conservatori de València com a catedràtic de composició. El seu nom apareix vinculat amb la implantació del Motu Proprio de Pius X a l'arxidiòcesi de València.
This study is about the figure of Francesc Peñarroja (*1868;†1920), who stands out for having bee... more This study is about the figure of Francesc Peñarroja (*1868;†1920), who stands out for having been choirmaster of the Royal College of Corpus Christi of Valencia, known as the College of the Patriarca or just Patriarca, and professor at the Conservatory of Valencia. This priest exercised both positions in the decade between 1910 and 1920, the year of his death. The research was divided into four sections. The first part is dedicated to the reconstruction of his biography and its stages, basically made thanks to information from the historycal press. The second part deals with the study of their teaching manuals for classes at the Conservatory and its musical production, incluiding an analytical approach to the main features of his compositional style. The third section offered its entire catalog of music production preserved according to the criteria of RISM, inventory of lost works and correspondences between existing catalogs and inventories so far. Finally, in the last one it is showed some of his most important compositions in critical edition. As a result of this work we have been able to establish the importance of Francesc Peñarroja in the musical culture of Valencia in the early twentieth century. This man has been virtually unknown to the valencian musicology up to the present and musicologists have only talked tangentially in recent researches about musical aspects in the city of Valencia during Peñarroja’s time. The priest, a native of Vall d'Uixó, received training at the Ecclesiastical Seminary of Tortosa, where he was co-promotion of another prominent religious musician: Vicent Ripollés. Father Peñarroja directed at first his steps towards the pastoral vocation during the years that he served as coadjutor priest with function of organist at parishes of Cabanes and Onda. His life underwent a big change in 1901 when he moved to Valencia to join the chapel of the Royal College of Corpus Christi. During the years that passed between 1901 and 1910 he continued his pastoral work that he combined with the cultivation of his main hobby: music. In this period he was gaining some reputation as a religious musician, linked to the reformist movement borned in the embers of the "Motu proprio tra le sollecitudini" of Pope Pius X. This circumstance brought him to become part of the Diocesan Commission of Sacred Music in 1906. Two years later he obtained the position of director of Gregorian chant that was created expressly for him at the Royal College of the Patriarca. However it was in the second decade of the twentieth century when Peñarroja became important in the musical culture in Valencia, both religious and secular. The year 1910 was crucial in his career: he obtained the post of choirmaster of the Patriarca and moreover he entered as a professor at the Conservatory of Valencia. His teaching at the Conservatory for ten years was developed in various subjects —vocal and instrumental ensemble (1910-1912), musical forms (1912-1920), notions of harmony (1910-1920) and composition (1910-1920)- first in temporary way and from 1914 as a tenured professor of composition. Thus he moved to occupy the vacancy left years ago by Salvador Giner. Do not underestimate the importance of training a generation of musicians who passed through his classes nor forget his work in favor of official studies, being in charge of imparting new subjects appeared to adapting the curriculum. Nor have forgotten the positions he held in the center of the directive and the procedures to incorporate the Conservatory at state schools. His name is also linked to the Renaixença circles as to Lo Ratpenat or the Agrupacio Pro Poesia Valenciana, proof of his commitment to the valencian language and culture. In the musical aspect served as director and composer, both inside and outside the institutions where he worked. Especially highlight its role as a composer with creative legacy eminently religious, thought to the liturgy of the Royal College of Corpus Christi. His musical style is characterized by the conjugation of trying guidelines established by the "Motu proprio tra le sollecitudini" and searching for a musical language that will incorporate some innovations in rigid models of the sixteenth and seventeenth centuries. The creative style of sacred composers in early twentieth century were considered outdated and anachronistic, far from innovative musical aesthetic that arose everywhere in Europe, especially in France and Germany. However, these authors create, in some cases, their own original styles, within the constraints set by the Church. The case of Francesc Peñarroja gives good sample of this research style, as can be found in other contemporary composers, worried about offering a new music but without breaking with the tradition of sacred polyphony.
Fa 150 anys, va nàixer a la Vall d'Uixò qui es considerat com el seu músic més eminent: mossén Fr... more Fa 150 anys, va nàixer a la Vall d'Uixò qui es considerat com el seu músic més eminent: mossén Francesc Peñarroja. Malgrat ser possiblement el músic més conegut i reconegut de la població, a penes s’ha investigat sobre ell. De fet són poques les publicacions al voltant de la seua vida i molt menys sobre la seua obra. Aprofitant l'aniversari, es presenta al públic esta monografia derivada de la tesi Mossén Francesc Peñarroja: vida i obra, defensada per l'autor en la Universitat de València dos anys enrere. Fruit d'aquella investigació, s'ha pogut obtindre una visió més acurada del seu recorregut vital i professional. En este llibre trobarem la informació necessària per a conèixer tant l'home en totes les seues facetes (capellà, predicador, músic, compositor, director, docent, etc.) com les principals línies estilístiques de les seues composicions i les seues inquietuds musicals.
En aquest llibre oferim un estudi crític de l’Himne a la Vall d’Uixó, composició musical de mossè... more En aquest llibre oferim un estudi crític de l’Himne a la Vall d’Uixó, composició musical de mossèn Francesc Peñarroja damunt un poema de Lleonard Mingarro. El fet que s’hagen perdut els originals, del text i de la música, i que s’hagen transmès mitjançant manuscrits, sense cap edició completa fins l’any 2000 explica l’aparició d’interpretacions errònies i divergents que convé estudiar i revisar. El llibre pretén, doncs, oferir una versió crítica de la lletra i de la música. En ell també es fa un repàs de la vida i l’obra dels autors de l’Himne i una ullada a la nit del 12 de setembre de 1911, quan la composició es va presentar en públic.
Article que emana de la lectura de Byung-Chul Han en el qual es reflexiona sobre les dinàmiques q... more Article que emana de la lectura de Byung-Chul Han en el qual es reflexiona sobre les dinàmiques que en els últims anys s'imposen a les societats musicals prenent com a referent l'Ateneu Schola Cantorum de la Vall d'Uixó.
Article on s'analitza profundament els 20 anys de vida de la revista de l'associació Ateneu Music... more Article on s'analitza profundament els 20 anys de vida de la revista de l'associació Ateneu Musical Schola Cantorum
Totes aquelles persones que han pres contacte amb la cultura valenciana coneixen el cant d&#3... more Totes aquelles persones que han pres contacte amb la cultura valenciana coneixen el cant d'estil. Este cant, característic de les terres valencianes, presenta tres variants o estils anomenats com a l'u, l'u i el dos i l'u i el dotze. No obstant això, fins on sabem, es desconeix el significat i l'origen d'estes denominacions amb referències numèriques. Alguns autors han apuntat hipòtesis sobre la relació d'estos nombres amb determinats passos coreogràfics de les danses amb les quals estan vinculats o amb el número del trast de la guitarra on es disposen els diferents acords de l'acompanyament instrumental. Així doncs, esta comunicació té la pretensió d’aclarir l'origen d'estes denominacions dels tipus de cant d'estil. Per aconseguir tal objectiu es farà un recorregut per la tractadística històrica per tal de posar en relació antigues pràctiques de música popular, o de repertoris propers a la música popular, amb pràctiques actuals del món folklòric.
Article en el que s'exposa de la tradició perduda dels cants de l'Aurora i el Rosari en la poblac... more Article en el que s'exposa de la tradició perduda dels cants de l'Aurora i el Rosari en la població de Borriana. Inclou la transcripció del cants que s'han pogut documentar.
Orley: revista de l'Associació Arqueològica de la Vall d'Uixó, 2012
Article que explica la tradició dels cants de l'Aurora i els transcriu. Aquests cants estan vincu... more Article que explica la tradició dels cants de l'Aurora i els transcriu. Aquests cants estan vinculats amb la devoció a la Mare de Déu del Roser i als rosaris matutins que es fan en el seu honor a la població de la Vall d'Uixó.
Músicas populares, sociedad y territorio: sinergias entre investigación y docencia, 2018
Totes aquelles persones que han pres contacte amb la cultura valenciana coneixen el cant d'estil.... more Totes aquelles persones que han pres contacte amb la cultura valenciana coneixen el cant d'estil. Este cant, característic de les terres valencianes, presenta tres variants o estils anomenats com a l'u, l'u i el dos i l'u i el dotze. No obstant això, fins on sabem, es desconeix el significat i l'origen d'estes denominacions amb referències numèriques. Alguns autors han apuntat hipòtesis sobre la relació d'estos nombres amb determinats passos coreogràfics de les danses amb les quals estan vinculats o amb el número del trast de la guitarra on es disposen els diferents acords de l'acompanyament instrumental. Així doncs, esta comunicació té la pretensió d’aclarir l'origen d'estes denominacions dels tipus de cant d'estil. Per aconseguir tal objectiu es farà un recorregut per la tractadística històrica per tal de posar en relació antigues pràctiques de música popular, o de repertoris propers a la música popular, amb pràctiques actuals del món folklòric.
La musicologia anglosaxona des de fa dècades ha aportat una sèrie d'escrits amb importants ferra... more La musicologia anglosaxona des de fa dècades ha aportat una sèrie d'escrits amb importants ferramentes epistemològiques per als estudis del fet musical, i més concretament, pel que fa a la teoria musical i a la conceptualització dels sistemes musicals que s'ha donat al llarg de la història de la música occidental. Aquest article pretén fer una aproximació a aquestes ferramentes conceptuals i a més a és, obrir un espai de reflexió i debat al voltant d'aquesta epistemologia i fer aportacions des del punt de vista personal per aclarir algunes de les qüestions que encara no es troben conceptualitzades ni sistematitzades de manera explicita.
Interseccions - Congrés d'Història de la Música al País Valencià, 2016
La figura de Mn. Francesc Peñarroja (*1868; †1920) ha passat desapercebuda fins al moment, però p... more La figura de Mn. Francesc Peñarroja (*1868; †1920) ha passat desapercebuda fins al moment, però pel que anem coneixent va ser una figura important en les primeres dècades del segle XX, especialment entre 1910 i 1920 quan va ocupar la plaça de mestre de capella al mateix temps que exercia la docència al Conservatori de València com a catedràtic de composició. El seu nom apareix vinculat amb la implantació del Motu Proprio de Pius X a l'arxidiòcesi de València.
Uploads
Aprofitant l'aniversari, es presenta al públic esta monografia derivada de la tesi Mossén Francesc Peñarroja: vida i obra, defensada per l'autor en la Universitat de València dos anys enrere. Fruit d'aquella investigació, s'ha pogut obtindre una visió més acurada del seu recorregut vital i professional.
En este llibre trobarem la informació necessària per a conèixer tant l'home en totes les seues facetes (capellà, predicador, músic, compositor, director, docent, etc.) com les principals línies estilístiques de les seues composicions i les seues inquietuds musicals.
Així doncs, esta comunicació té la pretensió d’aclarir l'origen d'estes denominacions dels tipus de cant d'estil. Per aconseguir tal objectiu es farà un recorregut per la tractadística històrica per tal de posar en relació antigues pràctiques de música popular, o de repertoris propers a la música popular, amb pràctiques actuals del món folklòric.
Aprofitant l'aniversari, es presenta al públic esta monografia derivada de la tesi Mossén Francesc Peñarroja: vida i obra, defensada per l'autor en la Universitat de València dos anys enrere. Fruit d'aquella investigació, s'ha pogut obtindre una visió més acurada del seu recorregut vital i professional.
En este llibre trobarem la informació necessària per a conèixer tant l'home en totes les seues facetes (capellà, predicador, músic, compositor, director, docent, etc.) com les principals línies estilístiques de les seues composicions i les seues inquietuds musicals.
Així doncs, esta comunicació té la pretensió d’aclarir l'origen d'estes denominacions dels tipus de cant d'estil. Per aconseguir tal objectiu es farà un recorregut per la tractadística històrica per tal de posar en relació antigues pràctiques de música popular, o de repertoris propers a la música popular, amb pràctiques actuals del món folklòric.