aitaus
Suomi
muokkaaSubstantiivi
muokkaaaitaus (39)
- aidattu alue tai aluetta ympäröivä aita
- aitaamisen toteutus; se, että aidataan
Ääntäminen
muokkaa- IPA: /ˈɑi̯t̪ɑus/ tai /ˈɑi̯t̪ɑu̯s/, [ˈɑi̯.t̪ɑu̯s]
- tavutus: ai‧ta‧us / ai‧taus
Etymologia
muokkaaTaivutus
muokkaaTaivutus | ||
---|---|---|
sijamuoto | yksikkö | monikko |
kieliopilliset sijamuodot | ||
nominatiivi | aitaus | aitaukset |
genetiivi | aitauksen | aitausten aitauksien |
partitiivi | aitausta | aitauksia |
akkusatiivi | aitaus; aitauksen |
aitaukset |
sisäpaikallissijat | ||
inessiivi | aitauksessa | aitauksissa |
elatiivi | aitauksesta | aitauksista |
illatiivi | aitaukseen | aitauksiin |
ulkopaikallissijat | ||
adessiivi | aitauksella | aitauksilla |
ablatiivi | aitaukselta | aitauksilta |
allatiivi | aitaukselle | aitauksille |
muut sijamuodot | ||
essiivi | aitauksena | aitauksina |
translatiivi | aitaukseksi | aitauksiksi |
abessiivi | aitauksetta | aitauksitta |
instruktiivi | – | aitauksin |
komitatiivi | – | aitauksine- + omistusliite |
vartalot | ||
vokaalivartalo | aitaukse- | |
heikko vartalo | - | |
vahva vartalo | - | |
konsonantti- vartalo |
aitaus- |
Käännökset
muokkaa2. aitaaminen
Ks. aitaaminen |
Liittyvät sanat
muokkaaRinnakkaiset kirjoitusasut
muokkaa- (vanha kirjasuomi) aitaus (aitauxen : aitauxia : aitaxesa)[1]