kantavuus
Suomi
[muokkaa]Substantiivi
[muokkaa]kantavuus (40)
- se, että on kantava
Ääntäminen
[muokkaa]- IPA: /ˈkɑnt̪ɑʋuːs/
- tavutus: kan‧ta‧vuus
Taivutus
[muokkaa]Taivutus | ||
---|---|---|
sijamuoto | yksikkö | monikko |
kieliopilliset sijamuodot | ||
nominatiivi | kantavuus | kantavuudet |
genetiivi | kantavuuden | kantavuuksien |
partitiivi | kantavuutta | kantavuuksia |
akkusatiivi | kantavuus; kantavuuden |
kantavuudet |
sisäpaikallissijat | ||
inessiivi | kantavuudessa | kantavuuksissa |
elatiivi | kantavuudesta | kantavuuksista |
illatiivi | kantavuuteen | kantavuuksiin |
ulkopaikallissijat | ||
adessiivi | kantavuudella | kantavuuksilla |
ablatiivi | kantavuudelta | kantavuuksilta |
allatiivi | kantavuudelle | kantavuuksille |
muut sijamuodot | ||
essiivi | kantavuutena | kantavuuksina |
translatiivi | kantavuudeksi | kantavuuksiksi |
abessiivi | kantavuudetta | kantavuuksitta |
instruktiivi | – | kantavuuksin |
komitatiivi | – | kantavuuksine- + omistusliite |
vartalot | ||
vokaalivartalo | - | |
heikko vartalo | kantavuude- | |
vahva vartalo | kantavuute- | |
konsonantti- vartalo |
kantavuut- |