Tu Fu
Tu Fu ( ) (kínai írással 杜甫; 712 – 770), a Tang-dinasztia (618–907) idején élt három legjelentősebb költő egyike, Li Paj ( ) és Po Csü-ji ( ) mellett. Li Paj ( ) fiatalabb kortársa. A Tang-kor négy irodalomtörténeti korszaka közül a másodiké, a Seng-tang ( ) („virágzó Tang-kor”) alkotója volt.
Tu Fu | |
![]() | |
Tu Fu ( ) portréja. | |
Élete | |
Született | 712. Lojang ( ) közelében (a mai Honan ( ) tartomány, Kína) |
Elhunyt | 770. Tancsou ( ) (a mai Csangsa ( ), Hunan tartomány, Kína) |
Sírhely | tomb of Du Fu |
Nemzetiség | kínai |
Szülei | Du Xian |
Gyermekei |
|
Pályafutása | |
Jellemző műfaj(ok) | költészet |
Alkotói évei | Tang-kor |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Tu Fu témájú médiaállományokat. |
Élete
szerkesztésJelentős nagycsaládba született, ahonnan hivatalnokok származtak. Nagyapja, Tu Sen-jen ( ) szintén híres költő volt. Tu Fu ( ) gyerekkorától kezdve verselt, szerette a zenét, festőművészetet, kedvelte a lovaglást és vívást is.
Szigorú nevelésben részesült a konfucianizmus hagyományai szerint. 20 éves korában vándorútra kelt, és sok vidéket beutazott. Három év múltán, 735-ben a fővárosba, Lojangba utazott és hivatalnoki vizsgára jelentkezett, hogy a hagyományokat követve császári szolgálatba álljon, de megbukott. Ismét vándorútra kelt, a régi Kína romba dőlt kultúrközpontjait látogatta meg. Verseiben ábrázolta az iszonyú nyomort, amellyel vidéken találkozott. Tapasztalatai nyomán tanulmányokat írt a korabeli politikai helyzetről. 747-ben újra részt vett a hivatalnokvizsgán, ezúttal Csangan ( )ban, de - az összes jelölttel együtt - újra megbukott. A vizsgát vezető miniszterelnök be akarta bizonyítani a császárnak, hogy nincs szükség új jelentkezőkre.
Tu Fu ( ) egy ideig még vándorolt, megnősült, majd visszatért a fővárosba. Családját kénytelen volt vidéken letelepíteni anyagi gondjai miatt. Szerény állásokat vállalt, verseivel sem tudott sikereket aratni, főleg azért, mert költeményeiben megírta az udvar eszeveszett pazarlását, dekadenciáját, és megjósolta a bekövetkezendő katasztrófát.
43 évesen végre sikerült megalázóan alacsony hivatali állást szereznie a trónörökös palotájában Csangan ( )ban. An Lu-san ( ) felkelése idején a politikai zűrzavar (belső lázadások és külső támadások) miatt menekülni kényszerült, amikor maga a császár is elhagyta a fővárost. A felkelők elfogták, de alacsony rangja miatt nem bántották. Tíz hónapig bújkált az éhhalál küszöbén, majd sikerült eljutnia az új császár, Szu Cung ( ) udvarába, Szecsuanba. Családját is megtalálta, de szörnyű nyomorban, egyik fia éhen halt. Hűségéért a császár 757-ben magasabb beosztásba helyezte, de az újabb katasztrófát kilátásba helyező jóslatai miatt hamar kegyvesztetté vált.
Később, amikor egyik barátja lett Csengtu ( ) kormányzója, oda költözött és végre nyugalomba jutott. Mintegy 1450 fennmaradt versének felét ebben az időben írta otthonában, egy kis faluban Csengtu ( ) mellett.
770-ben halt meg, egyes források szerint utazás közben, amikor csónakja a Jangcén eltűnt a ködben, illetve egy másik verzió szerint betegen találták a csónakban, és partra szállítása után egy nappal halt meg.
Költészete
szerkesztésA Tang-dinasztia idején virágzó csintisi ( ) (új típusú, kötött tónusú vers) formáját kedvelte, a műfaj egyik nagyja volt. Versei klasszicizáló, bonyolult nyelvezetűek, klasszikus utalásokkal és szándékos kétértelműséggel.
Versei egyrészt felölelik a kínai költészet tipikus témáit: ezek az őszről, találkozásokról, az élet mulandóságáról stb. szólnak. Írt a feleségéről is, akit nagyon szeretett. Táj- és útleíró versei, valamint elbeszélő költeményein kívül vannak Li Pajról ( ) szólóak is. Vele a hagyomány szerint jó barátságban volt, valójában azonban ő állította így be kettejük kapcsolatát.
Az erősen konfuciánus meggyőződésű Tu ( ) legjelentősebb verseit korának társadalmi problémái ihlették. Várossiratói is arról tanúskodnak, hogy nagyon megviselte a pusztulás, amit maga körül látott. Már a belső lázadások idején bírálta a gazdagok fényűző életmódját és a császári udvart. Kritikai stílusára a kifinomult nyelvezet és humor jellemző.
Több mint 1400 verse maradt ránk, amelyek tükrözik a Tang-kor társadalmi folyamatait, a virágzástól a hanyatlásig. Tu Fu ( ) saját korában nem volt ismert, a következő században, Li Pajjal ( ) együtt fedezték fel, és sorolták a legjobb költők közé.
Magyarul
szerkesztés- Tu Fu versei; ford. Illyés Gyula et al., vál., bev., jegyz. Csongor Barnabás; Új Magyar Kiadó, Bp., 1955
- Li Taj-po, Tu Fu, Po Csü-ji versei; ford. András László et al., vál., jegyz. Csongor Barnabás; Európa, Bp., 1976 (Lyra mundi)
Források
szerkesztés- Faludy György. Kínai költészet. Glória. ISBN 963-9283-06-1