Shofar: An Interdisciplinary Journal of Jewish Studies, 2022
Anna Margolin's innovative poetry has attracted the attention and admiration of Yiddish cultural ... more Anna Margolin's innovative poetry has attracted the attention and admiration of Yiddish cultural research centers and literary critics worldwide. However, Rosa Lebensbaum-the real woman behind this pseudonym-has remained hidden for many years under the shadow of her well-known public figure. A family archive, carefully preserved by Rosa Lebensbaum' s granddaughter in Israel, now allows the attention to be turned from Anna to Rosa. Private correspondence between Lebensbaum and her family-her divorcé, author Moshe Stavsky, and their son-reveals contradictions and understandings that illuminate new aspects in the poet's writing, as well as in her life and the lives of those around her. Based on this newly presented personal material, this article explores two aspects in the context of the life and writing of Rosa Lebensbaum; the first is personal while the other is cultural-historical. There was, on the one hand, a national, social, and creative renewal inspired by the Zionist movement, encouraging Jews to return to the land of Israel and the Hebrew language; yet, on the other hand, an American Jewish attempt to preserve and maintain the Yiddish culture, the language of exile against which the Jewish Yishuv in pre-state Israel fought vigorously. This clash of culture and languages-its implications and the price that many Jews were required to pay in pre-state Israel and America-form an additional central topic in this research.
מסכת - נשים בעולם היהודי, כתב עת למחקר והגות, 2022
The story of Yezierska’s life, as well as her literary creations, were
never presented to Israeli... more The story of Yezierska’s life, as well as her literary creations, were never presented to Israeli readers. Unlike her famous American Jewish colleagues, such as Celia Dropkin or Anna Margolin, her work was never translated into Hebrew. This study offers a rectification; it introduces the Israeli reader to a glimpse into the work of an intriguing and relevant American Jewish writer. Yezierska’s writing serves as an agency for the “voiceless” ones, as she herself declared. The literary trope of misery and hardship, characterizing the immigrants, the unfortunate ones, and the hardships of society, is a leitmotif in Yezierska’s stories. It emphasizes the chasm between the rich and the destitute, young people and their elders, distant family members and their loved ones. Yezierska’s characters are more relevant than ever, presenting vignettes of a reality that, although it took place across the ocean a hundred years ago, reflects universal and humane truths. This fact makes Anzia Yezierska intriguing to contemporary Israeli readers, and deservedly so.
בין תקווה רהוטה לייאוש עילג: תהפוכות וניגודיות בחייה וביצירתה של אנזיה יזירסקה, 2022
מאמרי זה בוחן את כתיבתה שלהסופרת היהודיה אמריקאית אנזיה יזירסקה, את דרכה הספרותית
במכלול חייה ורו... more מאמרי זה בוחן את כתיבתה שלהסופרת היהודיה אמריקאית אנזיה יזירסקה, את דרכה הספרותית במכלול חייה ורוח זמנה בכדי לעמוד על מוטיב הניגודיות העובר כחוט השני בסיפור חייה ובקורפוס יצירתה. יזירסקה היתה סופרת שעוררה התלהבות עזה בקוראים, בביקורת ובעורכים מחד גיסא, ומאידך גיסא העידה על עצמה כי היא זועקת כאחד האילמים. היצירות הספרותיות, ההצלחות והכישלונות שאציג נוצרו בקולה הניחר של המהגרת היהודייה, שראתה בעצמה 'אחד המטומטמים חסרי הקול', ובכל זאת לא זנחה את תשוקת היצירה ואת דחף תיעוד המציאות הסובבת אותה ואת הקהילה שבה גדלה. בלשון עילגת ובאוצר מילים מוגבל ויום-יומי שמקורו בבנייני המגורים הצפופים היהודיים באיסט סייד ניו יורק הציגה יזירסקה את חיי המהגרים, את השמחות ואת הטרגדיות, את האהבות ואת המאבקים לבנות את חייהם בסביבה חדשה, בארץ ובתרבות שאומנם פתחו את שעריהן הפיזיים אך לא הקלו את חבלי הקליטה.
בשנת 1980 הוציאה לאור המשוררת היהודייה ראשל ופרינסקי
ידיש ראשל וועפרינסקי( אסופה ממכתביו של בן ז... more בשנת 1980 הוציאה לאור המשוררת היהודייה ראשל ופרינסקי
ידיש ראשל וועפרינסקי( אסופה ממכתביו של בן זוגה, אהובה,
המשורר מאני לייב (שם העט של מנחם בראהינסקי). האסופה ראתה
אור בהוצאת י.ל. פרץ בתל אביב, ואולם, חייהם המסקרנים של
השניים התנהלו כחצי מאה מוקדם יותר, מעבר לאוקיאנוס, בלואר
איסט סייד בניו יורק. העיר ניו יורק בין שתי מלחמות עולם הייתה
מרכז של תקווה לכמיליון וחצי מהגרים יהודים ממזרח אירופה
שנהרו אל שעריה בכדי להגשים את הפנטזיה האמריקאית; להמשיך
ולחבוק את זהותם היהודית בגאווה ולהנות מרוח החירות המאפשרת
פרנסה ויצירה. במסגרת מציאות הניגודים שאפיינה את התושבים
בבנייני המגורים המשותפים, הטנמנטס, אנוסים היו המהגרים
לחוות צפיפות ודחק, עוני וחולי, ואולם, לצד אלו פרחה גם תרבות
בתי הקפה, ערבי שירה וחגיגת מילייֶה ספרותי תוסס. כזה היה
מרחב מערכת היחסים שנרקמה בין המשורר מאני לייב לאהובתו,
המשוררת ראשל ופרינסקי, משנטשו השניים את משפחותיהם
האחרות כדי לחיות את חייהם יחד. בחירתם המודעת ללכת אחר ציווי הלב והתשוקה כמו גם
התמודדותם עם המחיר אותו גבתה בחירה זו, יצוקים אל שירתם
ההופכת רוויה במוטיבים ומטאפורות של תשוקה ואהבה, פחד וחרדה.
יצירתם של השניים מתמקדת, לעיתים באופן כמעט דיאלוגי, בהגשת
אינטרפרטציות פואטיות לתחושותיהם ובתמלול הרגש המתעורר
בדרך התלאות המשותפת.
מאמר זה בוחן כיצד נסיבות חיים וחוויות רגשיות מתורגמות לשירה,
ובתוך כך הופכות תיעוד מציאות אמיתית ומורכבת ברובד מדומיין.
כתיבת שירה המתקיימת בתוך זוגיות העוברת תקופות של חולי (מאני
לייב סבל כמחצית מחייו ממחלת השחפת) עוני ומחסור מאפשרת
בחינה מחודשת של מקומו של רגש החרדה בתוך התמודדות יומיומית
אותנטית ואמיתית ובדרך תרגומה ליצירה המשקפת את רוח התקופה
________________________________________________________________
In 1980, the Jewish poet Rochelle Weprinski published a collection of letters that her lover, the poet Mani Leib (pen name of Menachem Brahinsky), wrote to her. The I.L. Peretz Publishing House issued the collection in Tel Aviv; however, the couple's intriguing lives had taken place half a century earlier, across the ocean, in New York's Lower East Side. At the turn of the 20th century, New York City was a center of hope for over one million Jewish immigrants from Eastern Europe. They followed their hearts to pursue the American dream, wishing to embrace their Jewish identity, on the one hand, and to enjoy the spirit of freedom that enabled livelihood and creativity, on the other.
A reality of contradictions characterized the lives of the tenements' residents. Jewish immigrants experienced overcrowding, poverty, and illness, alongside the flourishing of literary cafes, poetry evenings, and thriving secular culture. After leaving their families, Mani Leib and Rochelle Weprinski forged their romantic liaison in this enlightened milieu. Their deliberate choice to follow their hearts' desires and consequences were all cast into their poetry, which became saturated with motifs and metaphors dealing with fear and anxiety. Both poets penned their intimate feelings as poetic interpretations of their lives, transcribing the emotion that arose through shared hardship.
This article examines how life circumstances and emotional experiences were translated into poetry, forming significant documentation of Jewish American immigrants' crude reality. Rochelle Weprinski and Mani Leib experienced harsh circumstances; they both went through periods of illness (Mani Leib suffered from tuberculosis), poverty, and deprivation, even homelessness at times. Their creative writing, constituting a fascinating dialogue, allows for a re-examination of poetic representations of anxiety within the context of their zeitgeist.
Shofar: An Interdisciplinary Journal of Jewish Studies, 2022
Anna Margolin's innovative poetry has attracted the attention and admiration of Yiddish cultural ... more Anna Margolin's innovative poetry has attracted the attention and admiration of Yiddish cultural research centers and literary critics worldwide. However, Rosa Lebensbaum-the real woman behind this pseudonym-has remained hidden for many years under the shadow of her well-known public figure. A family archive, carefully preserved by Rosa Lebensbaum' s granddaughter in Israel, now allows the attention to be turned from Anna to Rosa. Private correspondence between Lebensbaum and her family-her divorcé, author Moshe Stavsky, and their son-reveals contradictions and understandings that illuminate new aspects in the poet's writing, as well as in her life and the lives of those around her. Based on this newly presented personal material, this article explores two aspects in the context of the life and writing of Rosa Lebensbaum; the first is personal while the other is cultural-historical. There was, on the one hand, a national, social, and creative renewal inspired by the Zionist movement, encouraging Jews to return to the land of Israel and the Hebrew language; yet, on the other hand, an American Jewish attempt to preserve and maintain the Yiddish culture, the language of exile against which the Jewish Yishuv in pre-state Israel fought vigorously. This clash of culture and languages-its implications and the price that many Jews were required to pay in pre-state Israel and America-form an additional central topic in this research.
מסכת - נשים בעולם היהודי, כתב עת למחקר והגות, 2022
The story of Yezierska’s life, as well as her literary creations, were
never presented to Israeli... more The story of Yezierska’s life, as well as her literary creations, were never presented to Israeli readers. Unlike her famous American Jewish colleagues, such as Celia Dropkin or Anna Margolin, her work was never translated into Hebrew. This study offers a rectification; it introduces the Israeli reader to a glimpse into the work of an intriguing and relevant American Jewish writer. Yezierska’s writing serves as an agency for the “voiceless” ones, as she herself declared. The literary trope of misery and hardship, characterizing the immigrants, the unfortunate ones, and the hardships of society, is a leitmotif in Yezierska’s stories. It emphasizes the chasm between the rich and the destitute, young people and their elders, distant family members and their loved ones. Yezierska’s characters are more relevant than ever, presenting vignettes of a reality that, although it took place across the ocean a hundred years ago, reflects universal and humane truths. This fact makes Anzia Yezierska intriguing to contemporary Israeli readers, and deservedly so.
בין תקווה רהוטה לייאוש עילג: תהפוכות וניגודיות בחייה וביצירתה של אנזיה יזירסקה, 2022
מאמרי זה בוחן את כתיבתה שלהסופרת היהודיה אמריקאית אנזיה יזירסקה, את דרכה הספרותית
במכלול חייה ורו... more מאמרי זה בוחן את כתיבתה שלהסופרת היהודיה אמריקאית אנזיה יזירסקה, את דרכה הספרותית במכלול חייה ורוח זמנה בכדי לעמוד על מוטיב הניגודיות העובר כחוט השני בסיפור חייה ובקורפוס יצירתה. יזירסקה היתה סופרת שעוררה התלהבות עזה בקוראים, בביקורת ובעורכים מחד גיסא, ומאידך גיסא העידה על עצמה כי היא זועקת כאחד האילמים. היצירות הספרותיות, ההצלחות והכישלונות שאציג נוצרו בקולה הניחר של המהגרת היהודייה, שראתה בעצמה 'אחד המטומטמים חסרי הקול', ובכל זאת לא זנחה את תשוקת היצירה ואת דחף תיעוד המציאות הסובבת אותה ואת הקהילה שבה גדלה. בלשון עילגת ובאוצר מילים מוגבל ויום-יומי שמקורו בבנייני המגורים הצפופים היהודיים באיסט סייד ניו יורק הציגה יזירסקה את חיי המהגרים, את השמחות ואת הטרגדיות, את האהבות ואת המאבקים לבנות את חייהם בסביבה חדשה, בארץ ובתרבות שאומנם פתחו את שעריהן הפיזיים אך לא הקלו את חבלי הקליטה.
בשנת 1980 הוציאה לאור המשוררת היהודייה ראשל ופרינסקי
ידיש ראשל וועפרינסקי( אסופה ממכתביו של בן ז... more בשנת 1980 הוציאה לאור המשוררת היהודייה ראשל ופרינסקי
ידיש ראשל וועפרינסקי( אסופה ממכתביו של בן זוגה, אהובה,
המשורר מאני לייב (שם העט של מנחם בראהינסקי). האסופה ראתה
אור בהוצאת י.ל. פרץ בתל אביב, ואולם, חייהם המסקרנים של
השניים התנהלו כחצי מאה מוקדם יותר, מעבר לאוקיאנוס, בלואר
איסט סייד בניו יורק. העיר ניו יורק בין שתי מלחמות עולם הייתה
מרכז של תקווה לכמיליון וחצי מהגרים יהודים ממזרח אירופה
שנהרו אל שעריה בכדי להגשים את הפנטזיה האמריקאית; להמשיך
ולחבוק את זהותם היהודית בגאווה ולהנות מרוח החירות המאפשרת
פרנסה ויצירה. במסגרת מציאות הניגודים שאפיינה את התושבים
בבנייני המגורים המשותפים, הטנמנטס, אנוסים היו המהגרים
לחוות צפיפות ודחק, עוני וחולי, ואולם, לצד אלו פרחה גם תרבות
בתי הקפה, ערבי שירה וחגיגת מילייֶה ספרותי תוסס. כזה היה
מרחב מערכת היחסים שנרקמה בין המשורר מאני לייב לאהובתו,
המשוררת ראשל ופרינסקי, משנטשו השניים את משפחותיהם
האחרות כדי לחיות את חייהם יחד. בחירתם המודעת ללכת אחר ציווי הלב והתשוקה כמו גם
התמודדותם עם המחיר אותו גבתה בחירה זו, יצוקים אל שירתם
ההופכת רוויה במוטיבים ומטאפורות של תשוקה ואהבה, פחד וחרדה.
יצירתם של השניים מתמקדת, לעיתים באופן כמעט דיאלוגי, בהגשת
אינטרפרטציות פואטיות לתחושותיהם ובתמלול הרגש המתעורר
בדרך התלאות המשותפת.
מאמר זה בוחן כיצד נסיבות חיים וחוויות רגשיות מתורגמות לשירה,
ובתוך כך הופכות תיעוד מציאות אמיתית ומורכבת ברובד מדומיין.
כתיבת שירה המתקיימת בתוך זוגיות העוברת תקופות של חולי (מאני
לייב סבל כמחצית מחייו ממחלת השחפת) עוני ומחסור מאפשרת
בחינה מחודשת של מקומו של רגש החרדה בתוך התמודדות יומיומית
אותנטית ואמיתית ובדרך תרגומה ליצירה המשקפת את רוח התקופה
________________________________________________________________
In 1980, the Jewish poet Rochelle Weprinski published a collection of letters that her lover, the poet Mani Leib (pen name of Menachem Brahinsky), wrote to her. The I.L. Peretz Publishing House issued the collection in Tel Aviv; however, the couple's intriguing lives had taken place half a century earlier, across the ocean, in New York's Lower East Side. At the turn of the 20th century, New York City was a center of hope for over one million Jewish immigrants from Eastern Europe. They followed their hearts to pursue the American dream, wishing to embrace their Jewish identity, on the one hand, and to enjoy the spirit of freedom that enabled livelihood and creativity, on the other.
A reality of contradictions characterized the lives of the tenements' residents. Jewish immigrants experienced overcrowding, poverty, and illness, alongside the flourishing of literary cafes, poetry evenings, and thriving secular culture. After leaving their families, Mani Leib and Rochelle Weprinski forged their romantic liaison in this enlightened milieu. Their deliberate choice to follow their hearts' desires and consequences were all cast into their poetry, which became saturated with motifs and metaphors dealing with fear and anxiety. Both poets penned their intimate feelings as poetic interpretations of their lives, transcribing the emotion that arose through shared hardship.
This article examines how life circumstances and emotional experiences were translated into poetry, forming significant documentation of Jewish American immigrants' crude reality. Rochelle Weprinski and Mani Leib experienced harsh circumstances; they both went through periods of illness (Mani Leib suffered from tuberculosis), poverty, and deprivation, even homelessness at times. Their creative writing, constituting a fascinating dialogue, allows for a re-examination of poetic representations of anxiety within the context of their zeitgeist.
Uploads
never presented to Israeli readers. Unlike her famous American
Jewish colleagues, such as Celia Dropkin or Anna Margolin, her
work was never translated into Hebrew. This study offers a
rectification; it introduces the Israeli reader to a glimpse into the
work of an intriguing and relevant American Jewish writer.
Yezierska’s writing serves as an agency for the “voiceless” ones,
as she herself declared. The literary trope of misery and hardship,
characterizing the immigrants, the unfortunate ones, and the
hardships of society, is a leitmotif in Yezierska’s stories. It
emphasizes the chasm between the rich and the destitute, young
people and their elders, distant family members and their loved
ones. Yezierska’s characters are more relevant than ever,
presenting vignettes of a reality that, although it took place across
the ocean a hundred years ago, reflects universal and humane
truths. This fact makes Anzia Yezierska intriguing to contemporary
Israeli readers, and deservedly so.
במכלול חייה ורוח זמנה בכדי לעמוד על מוטיב הניגודיות העובר כחוט השני
בסיפור חייה ובקורפוס יצירתה. יזירסקה היתה סופרת שעוררה התלהבות עזה בקוראים,
בביקורת ובעורכים מחד גיסא, ומאידך גיסא העידה על עצמה כי היא זועקת
כאחד האילמים. היצירות הספרותיות, ההצלחות והכישלונות שאציג נוצרו
בקולה הניחר של המהגרת היהודייה, שראתה בעצמה 'אחד המטומטמים
חסרי הקול',
ובכל זאת לא זנחה את תשוקת היצירה ואת דחף תיעוד
המציאות הסובבת אותה ואת הקהילה שבה גדלה. בלשון עילגת ובאוצר
מילים מוגבל ויום-יומי שמקורו בבנייני המגורים הצפופים היהודיים באיסט
סייד ניו יורק הציגה יזירסקה את חיי המהגרים, את השמחות ואת
הטרגדיות, את האהבות ואת המאבקים לבנות את חייהם בסביבה חדשה,
בארץ ובתרבות שאומנם פתחו את שעריהן הפיזיים אך לא הקלו את חבלי
הקליטה.
ידיש ראשל וועפרינסקי( אסופה ממכתביו של בן זוגה, אהובה,
המשורר מאני לייב (שם העט של מנחם בראהינסקי). האסופה ראתה
אור בהוצאת י.ל. פרץ בתל אביב, ואולם, חייהם המסקרנים של
השניים התנהלו כחצי מאה מוקדם יותר, מעבר לאוקיאנוס, בלואר
איסט סייד בניו יורק. העיר ניו יורק בין שתי מלחמות עולם הייתה
מרכז של תקווה לכמיליון וחצי מהגרים יהודים ממזרח אירופה
שנהרו אל שעריה בכדי להגשים את הפנטזיה האמריקאית; להמשיך
ולחבוק את זהותם היהודית בגאווה ולהנות מרוח החירות המאפשרת
פרנסה ויצירה. במסגרת מציאות הניגודים שאפיינה את התושבים
בבנייני המגורים המשותפים, הטנמנטס, אנוסים היו המהגרים
לחוות צפיפות ודחק, עוני וחולי, ואולם, לצד אלו פרחה גם תרבות
בתי הקפה, ערבי שירה וחגיגת מילייֶה ספרותי תוסס. כזה היה
מרחב מערכת היחסים שנרקמה בין המשורר מאני לייב לאהובתו,
המשוררת ראשל ופרינסקי, משנטשו השניים את משפחותיהם
האחרות כדי לחיות את חייהם יחד. בחירתם המודעת ללכת אחר ציווי הלב והתשוקה כמו גם
התמודדותם עם המחיר אותו גבתה בחירה זו, יצוקים אל שירתם
ההופכת רוויה במוטיבים ומטאפורות של תשוקה ואהבה, פחד וחרדה.
יצירתם של השניים מתמקדת, לעיתים באופן כמעט דיאלוגי, בהגשת
אינטרפרטציות פואטיות לתחושותיהם ובתמלול הרגש המתעורר
בדרך התלאות המשותפת.
מאמר זה בוחן כיצד נסיבות חיים וחוויות רגשיות מתורגמות לשירה,
ובתוך כך הופכות תיעוד מציאות אמיתית ומורכבת ברובד מדומיין.
כתיבת שירה המתקיימת בתוך זוגיות העוברת תקופות של חולי (מאני
לייב סבל כמחצית מחייו ממחלת השחפת) עוני ומחסור מאפשרת
בחינה מחודשת של מקומו של רגש החרדה בתוך התמודדות יומיומית
אותנטית ואמיתית ובדרך תרגומה ליצירה המשקפת את רוח התקופה
________________________________________________________________
In 1980, the Jewish poet Rochelle Weprinski published a collection of letters that her lover, the poet Mani Leib (pen name of Menachem Brahinsky), wrote to her. The I.L. Peretz Publishing House issued the collection in Tel Aviv; however, the couple's intriguing lives had taken place half a century earlier, across the ocean, in New York's Lower East Side. At the turn of the 20th century, New York City was a center of hope for over one million Jewish immigrants from Eastern Europe. They followed their hearts to pursue the American dream, wishing to embrace their Jewish identity, on the one hand, and to enjoy the spirit of freedom that enabled livelihood and creativity, on the other.
A reality of contradictions characterized the lives of the tenements' residents. Jewish immigrants experienced overcrowding, poverty, and illness, alongside the flourishing of literary cafes, poetry evenings, and thriving secular culture. After leaving their families, Mani Leib and Rochelle Weprinski forged their romantic liaison in this enlightened milieu. Their deliberate choice to follow their hearts' desires and consequences were all cast into their poetry, which became saturated with motifs and metaphors dealing with fear and anxiety. Both poets penned their intimate feelings as poetic interpretations of their lives, transcribing the emotion that arose through shared hardship.
This article examines how life circumstances and emotional experiences were translated into poetry, forming significant documentation of Jewish American immigrants' crude reality. Rochelle Weprinski and Mani Leib experienced harsh circumstances; they both went through periods of illness (Mani Leib suffered from tuberculosis), poverty, and deprivation, even homelessness at times. Their creative writing, constituting a fascinating dialogue, allows for a re-examination of poetic representations of anxiety within the context of their zeitgeist.
never presented to Israeli readers. Unlike her famous American
Jewish colleagues, such as Celia Dropkin or Anna Margolin, her
work was never translated into Hebrew. This study offers a
rectification; it introduces the Israeli reader to a glimpse into the
work of an intriguing and relevant American Jewish writer.
Yezierska’s writing serves as an agency for the “voiceless” ones,
as she herself declared. The literary trope of misery and hardship,
characterizing the immigrants, the unfortunate ones, and the
hardships of society, is a leitmotif in Yezierska’s stories. It
emphasizes the chasm between the rich and the destitute, young
people and their elders, distant family members and their loved
ones. Yezierska’s characters are more relevant than ever,
presenting vignettes of a reality that, although it took place across
the ocean a hundred years ago, reflects universal and humane
truths. This fact makes Anzia Yezierska intriguing to contemporary
Israeli readers, and deservedly so.
במכלול חייה ורוח זמנה בכדי לעמוד על מוטיב הניגודיות העובר כחוט השני
בסיפור חייה ובקורפוס יצירתה. יזירסקה היתה סופרת שעוררה התלהבות עזה בקוראים,
בביקורת ובעורכים מחד גיסא, ומאידך גיסא העידה על עצמה כי היא זועקת
כאחד האילמים. היצירות הספרותיות, ההצלחות והכישלונות שאציג נוצרו
בקולה הניחר של המהגרת היהודייה, שראתה בעצמה 'אחד המטומטמים
חסרי הקול',
ובכל זאת לא זנחה את תשוקת היצירה ואת דחף תיעוד
המציאות הסובבת אותה ואת הקהילה שבה גדלה. בלשון עילגת ובאוצר
מילים מוגבל ויום-יומי שמקורו בבנייני המגורים הצפופים היהודיים באיסט
סייד ניו יורק הציגה יזירסקה את חיי המהגרים, את השמחות ואת
הטרגדיות, את האהבות ואת המאבקים לבנות את חייהם בסביבה חדשה,
בארץ ובתרבות שאומנם פתחו את שעריהן הפיזיים אך לא הקלו את חבלי
הקליטה.
ידיש ראשל וועפרינסקי( אסופה ממכתביו של בן זוגה, אהובה,
המשורר מאני לייב (שם העט של מנחם בראהינסקי). האסופה ראתה
אור בהוצאת י.ל. פרץ בתל אביב, ואולם, חייהם המסקרנים של
השניים התנהלו כחצי מאה מוקדם יותר, מעבר לאוקיאנוס, בלואר
איסט סייד בניו יורק. העיר ניו יורק בין שתי מלחמות עולם הייתה
מרכז של תקווה לכמיליון וחצי מהגרים יהודים ממזרח אירופה
שנהרו אל שעריה בכדי להגשים את הפנטזיה האמריקאית; להמשיך
ולחבוק את זהותם היהודית בגאווה ולהנות מרוח החירות המאפשרת
פרנסה ויצירה. במסגרת מציאות הניגודים שאפיינה את התושבים
בבנייני המגורים המשותפים, הטנמנטס, אנוסים היו המהגרים
לחוות צפיפות ודחק, עוני וחולי, ואולם, לצד אלו פרחה גם תרבות
בתי הקפה, ערבי שירה וחגיגת מילייֶה ספרותי תוסס. כזה היה
מרחב מערכת היחסים שנרקמה בין המשורר מאני לייב לאהובתו,
המשוררת ראשל ופרינסקי, משנטשו השניים את משפחותיהם
האחרות כדי לחיות את חייהם יחד. בחירתם המודעת ללכת אחר ציווי הלב והתשוקה כמו גם
התמודדותם עם המחיר אותו גבתה בחירה זו, יצוקים אל שירתם
ההופכת רוויה במוטיבים ומטאפורות של תשוקה ואהבה, פחד וחרדה.
יצירתם של השניים מתמקדת, לעיתים באופן כמעט דיאלוגי, בהגשת
אינטרפרטציות פואטיות לתחושותיהם ובתמלול הרגש המתעורר
בדרך התלאות המשותפת.
מאמר זה בוחן כיצד נסיבות חיים וחוויות רגשיות מתורגמות לשירה,
ובתוך כך הופכות תיעוד מציאות אמיתית ומורכבת ברובד מדומיין.
כתיבת שירה המתקיימת בתוך זוגיות העוברת תקופות של חולי (מאני
לייב סבל כמחצית מחייו ממחלת השחפת) עוני ומחסור מאפשרת
בחינה מחודשת של מקומו של רגש החרדה בתוך התמודדות יומיומית
אותנטית ואמיתית ובדרך תרגומה ליצירה המשקפת את רוח התקופה
________________________________________________________________
In 1980, the Jewish poet Rochelle Weprinski published a collection of letters that her lover, the poet Mani Leib (pen name of Menachem Brahinsky), wrote to her. The I.L. Peretz Publishing House issued the collection in Tel Aviv; however, the couple's intriguing lives had taken place half a century earlier, across the ocean, in New York's Lower East Side. At the turn of the 20th century, New York City was a center of hope for over one million Jewish immigrants from Eastern Europe. They followed their hearts to pursue the American dream, wishing to embrace their Jewish identity, on the one hand, and to enjoy the spirit of freedom that enabled livelihood and creativity, on the other.
A reality of contradictions characterized the lives of the tenements' residents. Jewish immigrants experienced overcrowding, poverty, and illness, alongside the flourishing of literary cafes, poetry evenings, and thriving secular culture. After leaving their families, Mani Leib and Rochelle Weprinski forged their romantic liaison in this enlightened milieu. Their deliberate choice to follow their hearts' desires and consequences were all cast into their poetry, which became saturated with motifs and metaphors dealing with fear and anxiety. Both poets penned their intimate feelings as poetic interpretations of their lives, transcribing the emotion that arose through shared hardship.
This article examines how life circumstances and emotional experiences were translated into poetry, forming significant documentation of Jewish American immigrants' crude reality. Rochelle Weprinski and Mani Leib experienced harsh circumstances; they both went through periods of illness (Mani Leib suffered from tuberculosis), poverty, and deprivation, even homelessness at times. Their creative writing, constituting a fascinating dialogue, allows for a re-examination of poetic representations of anxiety within the context of their zeitgeist.