U radu se analiziraju žanrovi i načini konstrukcije žanrovskih kategorija s posebnim fokusom na ... more U radu se analiziraju žanrovi i načini konstrukcije žanrovskih kategorija s posebnim fokusom na televizijske žanrove i njihove specifičnosti. Vrši se komparacija klasifikacije televizijskih žanrova od Raymonda Williamsa iz 1973. te Creebera i suradnika iz 2008. godine prema kojoj je vidljiva promjena uloge televizije, od medija informiranja i educiranja prema mediju kojim dominiraju zabavni sadržaji. Suvremenu televiziju karakterizira proliferacija zabavnih žanrova poput sapunica, situacijske komedije, kviza, talk-showa i reality televizije koji, svaki na svoj način, nose određene ideološke implikacije. Središnje mjesto zauzima ono obično i svakodnevno, naglasak je na osobnom, emotivnom i intimnom, te se promiče individualizam i kompetitivnost pri čemu se slava nagovještava kao ultimativni uspjeh pojedinca. Temeljne vrijednosti koje se iz toga mogu iščitati su populizam i antielitizam, legitimnost nejednake distribucije moći kroz individualizam i osobni uspjeh koji se definira kroz materijalno stjecanje i slavu.
Žene i izbori: između 'glasa' medija i 'glasa' političkih akterki
Ovaj tekst se usredotočuje na ... more Žene i izbori: između 'glasa' medija i 'glasa' političkih akterki
Ovaj tekst se usredotočuje na rodnu stereotipizaciju u predizbornim kampanjama kao diskursnu praksu u medijskom izvještavanju, te na diskursne strategije kojima se same kandidatkinje koriste u predizborno vrijeme, pregovarajući između rodnog identiteta i stranačkih pozicija. U radu se analiziraju intervjui sa stranačkim kandidatima i kandidatkinjama objavljeni u najčitanijim dnevnim novinama (Večernji list i Jutarnji list) te političkim tjednicima (Globus i Nacional) tijekom kampanja za parlamentarne izbore 2003., 2007. i 2011. U istraživanju se primjenjuje kritička analiza diskursa koja uključuje tri međusobno povezane razine: političke kampanje kao društvene prakse, medijsko izvještavanje o izborima kao oblik diskursne prakse te analizu konkretnog teksta (intervjua), pri čemu se odvojeno analizira “glas” medija i “glas” političarki. Pokazuje se da diskursne prakse medija i samih kandidatkinja većim dijelom, bez obzira na stranačku pripadnost intervjuiranih političarki, na različite načine smještaju žene u rodno stereotipne okvire te tako pridonose reprodukciji dominantnih patrijarhalnih obrazaca o ulozi žena u politici. To znači da političke kampanje kao društvene prakse podliježu uobičajenim stereotipima o ženama kao nedovoljno adekvatnima za ravnopravno sudjelovanje u politici s muškarcima, što upućuje na zaključak da nije došlo do značajnije promjene u političkoj kulturi Hrvatske, barem kada je riječ o rodu.
Mediji i demokracija: Između normativne teorije i komunikacijske prakse
Normativne medijske teor... more Mediji i demokracija: Između normativne teorije i komunikacijske prakse
Normativne medijske teorije, između ostalog, definiraju ulogu medija u demokratskim sustavima. Iako se uloga medija mijenja ovisno o modelu demokracije koji se zagovara, redovito se poseban značaj pridaje ulozi medija da informiraju građane o temama od javnog značaja. Važna društvena praksa u kojoj možda najviše dolazi do izražaja uloga medija u gore navedenom smislu jesu parlamentarni izbori, gdje su očekivanja od medija posebno visoka. Stoga se u radu analiziraju intervjui sa stranačkim kandidatima i kandidatkinjama objavljeni u hrvatskim dnevnim novinama Večernji list i Jutarnji list, te političkim tjednicima Globus i Nacional, tijekom službenih kampanja za parlamentarne izbore u Hrvatskoj 2003, 2007. i 2011. U istraživanju se primjenjuje tekstualna analiza koja uključuje medijsko izvještavanje o izborima kao oblik diskurzivne prakse te analiza konkretnog teksta u formi novinarskih intervjua s kandidatima i kandidatkinjama. Cilj je istraživanja usporediti dominantne vrijednosti koje se pojavljuju u normativnoj teoriji društvene odgovornosti – posebno one karakteristike koje se odnose na ulogu medija u davanju informacija te stavljanje tema od javnog značaja na agendu u vrijeme parlamentarnih izbora – sa stvarnim komunikacijskim praksama koje se pojavljuju u hrvatskom tisku.
U radu se analiziraju žanrovi i načini konstrukcije žanrovskih kategorija s posebnim fokusom na ... more U radu se analiziraju žanrovi i načini konstrukcije žanrovskih kategorija s posebnim fokusom na televizijske žanrove i njihove specifičnosti. Vrši se komparacija klasifikacije televizijskih žanrova od Raymonda Williamsa iz 1973. te Creebera i suradnika iz 2008. godine prema kojoj je vidljiva promjena uloge televizije, od medija informiranja i educiranja prema mediju kojim dominiraju zabavni sadržaji. Suvremenu televiziju karakterizira proliferacija zabavnih žanrova poput sapunica, situacijske komedije, kviza, talk-showa i reality televizije koji, svaki na svoj način, nose određene ideološke implikacije. Središnje mjesto zauzima ono obično i svakodnevno, naglasak je na osobnom, emotivnom i intimnom, te se promiče individualizam i kompetitivnost pri čemu se slava nagovještava kao ultimativni uspjeh pojedinca. Temeljne vrijednosti koje se iz toga mogu iščitati su populizam i antielitizam, legitimnost nejednake distribucije moći kroz individualizam i osobni uspjeh koji se definira kroz materijalno stjecanje i slavu.
Žene i izbori: između 'glasa' medija i 'glasa' političkih akterki
Ovaj tekst se usredotočuje na ... more Žene i izbori: između 'glasa' medija i 'glasa' političkih akterki
Ovaj tekst se usredotočuje na rodnu stereotipizaciju u predizbornim kampanjama kao diskursnu praksu u medijskom izvještavanju, te na diskursne strategije kojima se same kandidatkinje koriste u predizborno vrijeme, pregovarajući između rodnog identiteta i stranačkih pozicija. U radu se analiziraju intervjui sa stranačkim kandidatima i kandidatkinjama objavljeni u najčitanijim dnevnim novinama (Večernji list i Jutarnji list) te političkim tjednicima (Globus i Nacional) tijekom kampanja za parlamentarne izbore 2003., 2007. i 2011. U istraživanju se primjenjuje kritička analiza diskursa koja uključuje tri međusobno povezane razine: političke kampanje kao društvene prakse, medijsko izvještavanje o izborima kao oblik diskursne prakse te analizu konkretnog teksta (intervjua), pri čemu se odvojeno analizira “glas” medija i “glas” političarki. Pokazuje se da diskursne prakse medija i samih kandidatkinja većim dijelom, bez obzira na stranačku pripadnost intervjuiranih političarki, na različite načine smještaju žene u rodno stereotipne okvire te tako pridonose reprodukciji dominantnih patrijarhalnih obrazaca o ulozi žena u politici. To znači da političke kampanje kao društvene prakse podliježu uobičajenim stereotipima o ženama kao nedovoljno adekvatnima za ravnopravno sudjelovanje u politici s muškarcima, što upućuje na zaključak da nije došlo do značajnije promjene u političkoj kulturi Hrvatske, barem kada je riječ o rodu.
Mediji i demokracija: Između normativne teorije i komunikacijske prakse
Normativne medijske teor... more Mediji i demokracija: Između normativne teorije i komunikacijske prakse
Normativne medijske teorije, između ostalog, definiraju ulogu medija u demokratskim sustavima. Iako se uloga medija mijenja ovisno o modelu demokracije koji se zagovara, redovito se poseban značaj pridaje ulozi medija da informiraju građane o temama od javnog značaja. Važna društvena praksa u kojoj možda najviše dolazi do izražaja uloga medija u gore navedenom smislu jesu parlamentarni izbori, gdje su očekivanja od medija posebno visoka. Stoga se u radu analiziraju intervjui sa stranačkim kandidatima i kandidatkinjama objavljeni u hrvatskim dnevnim novinama Večernji list i Jutarnji list, te političkim tjednicima Globus i Nacional, tijekom službenih kampanja za parlamentarne izbore u Hrvatskoj 2003, 2007. i 2011. U istraživanju se primjenjuje tekstualna analiza koja uključuje medijsko izvještavanje o izborima kao oblik diskurzivne prakse te analiza konkretnog teksta u formi novinarskih intervjua s kandidatima i kandidatkinjama. Cilj je istraživanja usporediti dominantne vrijednosti koje se pojavljuju u normativnoj teoriji društvene odgovornosti – posebno one karakteristike koje se odnose na ulogu medija u davanju informacija te stavljanje tema od javnog značaja na agendu u vrijeme parlamentarnih izbora – sa stvarnim komunikacijskim praksama koje se pojavljuju u hrvatskom tisku.
Uploads
Ovaj tekst se usredotočuje na rodnu stereotipizaciju u predizbornim kampanjama kao diskursnu praksu u medijskom izvještavanju, te na diskursne strategije kojima se same kandidatkinje koriste u predizborno vrijeme, pregovarajući između rodnog identiteta i stranačkih pozicija. U radu se analiziraju intervjui sa stranačkim kandidatima i kandidatkinjama objavljeni u najčitanijim dnevnim novinama (Večernji list i Jutarnji list) te političkim tjednicima (Globus i Nacional) tijekom kampanja za parlamentarne izbore 2003., 2007. i 2011. U istraživanju se primjenjuje kritička analiza diskursa koja uključuje tri međusobno povezane razine: političke kampanje kao društvene prakse, medijsko izvještavanje o izborima kao oblik diskursne prakse te analizu konkretnog teksta (intervjua), pri čemu se odvojeno analizira “glas” medija i “glas” političarki. Pokazuje se da diskursne prakse medija i samih kandidatkinja većim dijelom, bez obzira na stranačku pripadnost intervjuiranih političarki, na različite načine smještaju žene u rodno stereotipne okvire te tako pridonose reprodukciji dominantnih patrijarhalnih obrazaca o ulozi žena u politici. To znači da političke kampanje kao društvene prakse podliježu uobičajenim stereotipima o ženama kao nedovoljno adekvatnima za ravnopravno sudjelovanje u politici s muškarcima, što upućuje na zaključak da nije došlo do značajnije promjene u političkoj kulturi Hrvatske, barem kada je riječ o rodu.
Normativne medijske teorije, između ostalog, definiraju ulogu medija u demokratskim sustavima. Iako se uloga medija mijenja ovisno o modelu demokracije koji se zagovara, redovito se poseban značaj pridaje ulozi medija da informiraju građane o temama od javnog značaja. Važna društvena praksa u kojoj možda najviše dolazi do izražaja uloga medija u gore navedenom smislu jesu parlamentarni izbori, gdje su očekivanja od medija posebno visoka. Stoga se u radu analiziraju intervjui sa stranačkim kandidatima i kandidatkinjama objavljeni u hrvatskim dnevnim novinama Večernji list i Jutarnji list, te političkim tjednicima Globus i Nacional, tijekom službenih kampanja za parlamentarne izbore u Hrvatskoj 2003, 2007. i 2011. U istraživanju se primjenjuje tekstualna analiza koja uključuje medijsko izvještavanje o izborima kao oblik diskurzivne prakse te analiza konkretnog teksta u formi novinarskih intervjua s kandidatima i kandidatkinjama. Cilj je istraživanja usporediti dominantne vrijednosti koje se pojavljuju u normativnoj teoriji društvene odgovornosti – posebno one karakteristike koje se odnose na ulogu medija u davanju informacija te stavljanje tema od javnog značaja na agendu u vrijeme parlamentarnih izbora – sa stvarnim komunikacijskim praksama koje se pojavljuju u hrvatskom tisku.
Ovaj tekst se usredotočuje na rodnu stereotipizaciju u predizbornim kampanjama kao diskursnu praksu u medijskom izvještavanju, te na diskursne strategije kojima se same kandidatkinje koriste u predizborno vrijeme, pregovarajući između rodnog identiteta i stranačkih pozicija. U radu se analiziraju intervjui sa stranačkim kandidatima i kandidatkinjama objavljeni u najčitanijim dnevnim novinama (Večernji list i Jutarnji list) te političkim tjednicima (Globus i Nacional) tijekom kampanja za parlamentarne izbore 2003., 2007. i 2011. U istraživanju se primjenjuje kritička analiza diskursa koja uključuje tri međusobno povezane razine: političke kampanje kao društvene prakse, medijsko izvještavanje o izborima kao oblik diskursne prakse te analizu konkretnog teksta (intervjua), pri čemu se odvojeno analizira “glas” medija i “glas” političarki. Pokazuje se da diskursne prakse medija i samih kandidatkinja većim dijelom, bez obzira na stranačku pripadnost intervjuiranih političarki, na različite načine smještaju žene u rodno stereotipne okvire te tako pridonose reprodukciji dominantnih patrijarhalnih obrazaca o ulozi žena u politici. To znači da političke kampanje kao društvene prakse podliježu uobičajenim stereotipima o ženama kao nedovoljno adekvatnima za ravnopravno sudjelovanje u politici s muškarcima, što upućuje na zaključak da nije došlo do značajnije promjene u političkoj kulturi Hrvatske, barem kada je riječ o rodu.
Normativne medijske teorije, između ostalog, definiraju ulogu medija u demokratskim sustavima. Iako se uloga medija mijenja ovisno o modelu demokracije koji se zagovara, redovito se poseban značaj pridaje ulozi medija da informiraju građane o temama od javnog značaja. Važna društvena praksa u kojoj možda najviše dolazi do izražaja uloga medija u gore navedenom smislu jesu parlamentarni izbori, gdje su očekivanja od medija posebno visoka. Stoga se u radu analiziraju intervjui sa stranačkim kandidatima i kandidatkinjama objavljeni u hrvatskim dnevnim novinama Večernji list i Jutarnji list, te političkim tjednicima Globus i Nacional, tijekom službenih kampanja za parlamentarne izbore u Hrvatskoj 2003, 2007. i 2011. U istraživanju se primjenjuje tekstualna analiza koja uključuje medijsko izvještavanje o izborima kao oblik diskurzivne prakse te analiza konkretnog teksta u formi novinarskih intervjua s kandidatima i kandidatkinjama. Cilj je istraživanja usporediti dominantne vrijednosti koje se pojavljuju u normativnoj teoriji društvene odgovornosti – posebno one karakteristike koje se odnose na ulogu medija u davanju informacija te stavljanje tema od javnog značaja na agendu u vrijeme parlamentarnih izbora – sa stvarnim komunikacijskim praksama koje se pojavljuju u hrvatskom tisku.