Trietilamina
![]() | |
Substància química | tipus d'entitat química ![]() |
---|---|
Massa molecular | 101,12 Da ![]() |
Estructura química | |
Fórmula química | C₆H₁₅N ![]() |
![]() | |
SMILES canònic | |
Identificador InChI | Model 3D ![]() |
Propietat | |
Densitat | 0,73 g/cm³ (a 20 °C) ![]() |
PKa | 10,65 ![]() |
Solubilitat | 2 g/100 g (aigua, 20 °C) ![]() |
Punt de fusió | −115 °C −115 °C ![]() |
Punt d'ebullició | 89 °C (a 760 Torr) ![]() |
Pressió de vapor | 54 mmHg (a 20 °C) ![]() |
Perill | |
Límit inferior d'explosivitat | 1,2 vol% ![]() |
Límit superior d'explosivitat | 8 vol% ![]() |
Límit d'exposició mitjana ponderada en el temps | 100 mg/m³ (8 h, Estats Units d'Amèrica) ![]() |
Punt d'inflamabilitat | 20 °F ![]() |
IDLH | 828 mg/m³ ![]() |
NFPA 704: Standard System for the Identification of the Hazards of Materials for Emergency Response () ![]() | |
Altres | |
líquid inflamable de la classe IB ![]() |
La trietilamina és el compost químic amb la fórmula N(CH₂CH₃)₃, sovint abreujada com Et₃N.
Propietats
[modifica]Es troba comunament en síntesi orgànica probablement perquè és l'amina més simple de les substituïdes simètricament, és a dir, una amina terciària, que és líquida a temperatura ambient. Fa una forta olor d'amoníac i d'arç.[1]
Química
[modifica]La trietilamina es fa seveir comunament en síntesi orgànica com a base química sovint en la preparació d'èsters i amides de clorurs d'acil.[2]
Algunes aplicacions
[modifica]La trietilamina es fa servir principalment en la producció de compostos d'amoni quaternaris per auxiliars del tèxtil i sals d'amoni quaternari de tints. També catalitza i neutralitza els àcids en reaccions de condensació i és útil com intermedi per fabricar medicines, plaguicides i altres productes químics.
La trietilamina és l'ingredient actiu del FlyNap, un producte comercial per anestesiar l'organisme model Drosophila melanogaster.
Referències
[modifica]- ↑ The Hawthorn, BBC
- ↑ Sorgi, K. L.. «Triethylamine». A: Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis. Nova York: John Wiley & Sons, 2001. DOI 10.1002/047084289X.rt217.