Cinkit
Cinkit | |
![]() | |
Általános adatok | |
Névváltozatok | vörös cinkérc |
Kémiai név | cink-oxid |
Képlet | ZnO |
Kristályrendszer | hexagonális |
Ásványrendszertani besorolás | |
Osztály | Oxidásványok |
Alosztály | 2:1 és 1:1 típusú fém-oxidok |
Azonosítás | |
Megjelenés | hexagonális hemimorf |
Szín | narancsvörös-világosbarna |
Porszín | sárga-narancssárga |
Fény | gyémántfényű |
Átlátszóság | átlátszó, áttetsző |
Keménység | 4-5 |
Hasadás | tökéletes |
Törés | kagylós, egyenetlen |
Sűrűség | 5,56 g/cm³ |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Cinkit témájú médiaállományokat. |
A cinkit (ZnO) vagy vörös cinkérc az oxidásványok közé tartozó ásvány. A cink-oxid természetben előforduló ásványa.
Jellemzői
[szerkesztés]A cinkit hexagonális rendszerben kristályosodik, szerkezete a wurtzitéval azonos (izotíp). Jó kristályokban a természetben ritka, inkább vaskos, leves, pátos formában található. A kristályok alakja jellegzetesen hemimorf, hasadása tökéletes. Gyémántfényű. Színe narancsvörös-világosbarna, ami a beépülő mangán és vas szennyeződéseknek köszönhető. Mesterségesen is előállítható, ilyenkor ultraibolya fényben lumineszkál. Olvadáspontja 1670 °C. Savak oldják, szénen hevítve világít.
Előfordulása
[szerkesztés]A természetben ritkán fordul elő. Legnagyobb lelőhelye a New Jersey állambeli Franklin városa mellett van, ahol egyéb mangán- cinktartalmú ércek társaságában fordul elő (willemit, franklinit). További lelőhelyei Bottino (Olaszország) és Heazlewood (Tasmánia).
Felhasználása
[szerkesztés]Úgy a természetes, mint a mesterséges cinkitet az elektrotechnikában hasznosították kristálydetektorokként a vákuumcsövek megjelenése előtt. Korábban a kalkopirittel kombinálták (ún. Perikon-detektor).
Források
[szerkesztés]- A cinkit lapja a webmineral.com-on
- Koch Sándor-Sztrókay Kálmán - Ásványtan, Nemzeti Tankönyvkiadó, Budapest, 1994