This chapter explores the implications of two dominant approaches
in democratic theory in twenty-... more This chapter explores the implications of two dominant approaches in democratic theory in twenty-first-century philosophy of education: deliberative democracy and radical pluralist (agonistic or antagonistic) democracy.
Affectivity has become an operative concept for a variety of analyses of our everyday media-based... more Affectivity has become an operative concept for a variety of analyses of our everyday media-based public communications. However, it often remains unclear what affectivity is and how it can be used for analysing media-based public discussions. To clarify the role of affectivity in such analyses, I take a look back to the classical phenomenological analyses of affectivity provided by Edmund Husserl. I argue that based on Husserl’s analyses, affectivity is essentially a relation between the object and the affected subject evoking (sometimes emotional) responses in the subject. Accordingly, the role of affectivity in the opinion formation and other similar processes in media-based public discussions can be analysed as contingent sedimentations of the object’s such relations to the subject. As my analysis demonstrates, analyses of affectivity in the context of media-based communications do not capture their research object—affectivity—if affectivity is conceived as a feature of the medi...
Liittyessään kaikkeen inhimilliseen kokemukseen keston käsite liittyy myös välttämättä kokemuksee... more Liittyessään kaikkeen inhimilliseen kokemukseen keston käsite liittyy myös välttämättä kokemukseen toisesta henkilöstä. Tätä näkökulmaa Bergsonin kokemuksen konstituution hahmottamisesta on kuitenkin tutkittu vähän. Kysymys kuuluu, voisiko Bergsonin keston käsitteellä luonnehtia kokemusta toisesta henkilöstä juuri toisena eri tavoin, kuin miten tilallisuuteen tai kehollisuuteen keskittyvät analyysit sitä kuvaavat. Argumentoimme, että Bergsonin keston käsite avaa kokemusta toisesta ainutlaatuisella tavalla, joka jää saavuttamatta muissa toiseuden analyyseissa, mutta joka on kuitenkin tärkeä näkökulma toisen erillisyyden sekä yhteneväisyyden mahdollisuuksien ymmärtämiselle ylittäen kokemuksen nyt-hetken.
This chapter discusses the problems and possibilities of media-based public dialogue. The educati... more This chapter discusses the problems and possibilities of media-based public dialogue. The educational perspective is on the non-formal and informal citizenship education of adults. The chapter starts by defining the kind of dialogue suitable for pluralist democratic societies as a 'radical' dialogue. Then the focus turns towards two central problems that arise from the pluralistic nature of contemporary democratic societies where, nevertheless, we often tend to forget the plurality of our 'normalities' in our everyday encounters. These specific problems are stereotyping and misunderstanding. In the end, I propose a self-reflective attitude as a key to successful public dialogue in pluralist democratic societies.
Dialogi jakautuneen yhteiskunnan eri ryhmien välillä ei ole mahdollista suoraan ilman, että ensin... more Dialogi jakautuneen yhteiskunnan eri ryhmien välillä ei ole mahdollista suoraan ilman, että ensin tiedostetaan toisen ympäristö ja ymmärretään, miten toisessa ympäristössä elävät kokevat todellisuuden.
Functioning pluralistic democracies require their citizens to confront different views in public ... more Functioning pluralistic democracies require their citizens to confront different views in public discussion in such a way that they can both learn about and learn from one another. Today, the forum for everyday public discussion is frequently the participatory digital media, such as social media, video sites, electronic newspapers and various kinds of blogs. However, despite its educational potential, it would seem that rather than resulting in learning and social development, public discussion often produces aggression, antagonistic behaviour and polarisation in our societies. Several philosophers and educational theorists have stated that the problem of incivility in the digital participatory media results from the nature of the media as a form of interaction: the media-pessimistic phenomenologists argue that, due to the lack of other's physical presence, our interactions remain superficial, derivative and inauthentic. The implication of this argument is that without the physical presence of the other, no advanced learning is possible through media-based discussion. In challenging this conclusion, I argue that these analyses have misinterpreted phenomenological theory and have resulted in fallacious arguments. I show that phenomenological theory, as it relates to what constitutes our social experiences, indicates that the core of encountering others is the same in both physical presence and through the media. It is the other's expressions and not the presence of their physical bodies that is central. Based on the phenomenological analyses of Husserl and Stein, I conclude that there is no reason for why even advanced learning should not be possible via media-based public discussion.
Inkeriläiset kokivat Neuvostoliitossa karun kohtalon, johon kuului karkotuksia ja vankileirejä. 1... more Inkeriläiset kokivat Neuvostoliitossa karun kohtalon, johon kuului karkotuksia ja vankileirejä. 1990-luvulla inkeriläisille annettiin oikeus muuttaa Suomeen. "Lempi Lempisen matka Suomenlahden ympäri" kertoo inkeriläisen suvun matkan Venäjän Inkerinmaan Valasniekasta Viroon Kloogan vankileirille, Virosta turvaan Suomeen, Suomesta karkotukseen Venäjälle, Venäjältä karkuun Viroon, Virosta jälleen työleirille Venäjän Nizni Novgorodiin ja sieltä lopullisesti takaisin Viroon. Reitin kulkeneesta Lempi Lempisestä tuli Virossa Lembi Laur, jonka ystävätkään eivät tienneet, että Lembi on oikeasti Lempi, joka oli kätkenyt inkeriläisen taustansa. Lempisen tyttärentytär, 1990-luvulla Suomeen tulleiden vironinkeriläisten jälkeläinen Minna-Kerttu Kekki kuljettaa teoksessaan rinnakkain mumminsa muistelmia sekä pohdintaa inkeriläisten asemasta historiassa ja nykyhetkessä. Millainen yhteys ja vaikutus menneiden sukupolvien kokemuksilla on meihin nykyään?
Tässä oppaassa käytännöllisiä välineitä lasten ajattelun taitojen kehittämiseen. Välineenä on Fil... more Tässä oppaassa käytännöllisiä välineitä lasten ajattelun taitojen kehittämiseen. Välineenä on Filosofiaa lapsille -menetelmä ja sen sovellutukset.
Filosofiaa lapsille on keskustelupainotteinen ryhmätyöskentelyn muoto, joka opettaa lapsia, nuoria ja aikuisia kuuntelemaan, problematisoimaan, muotoilemaan ja ilmaisemaan omia ajatuksiaan sekä keskustelemaan niistä rakentavasti.
Toisin kuin väittelyharjoituksissa, Filosofiaa lapsille -menetelmässä ei ole voittajia tai häviäjiä, vaan yhteinen tutkailu luo onnistumisen kokemuksia kaikille ryhmänä. Näin ollen opasta voidaan käyttää myös osallisuuden ja vaikuttamisen harjoitteluun, eli laaja-alaisen osaamisen kokonaisuuden L7 toteuttamiseen. Oppaassa on myös ohjeet arviointiin.
Tässä oppaassa annamme opettajalle käytännöllisiä välineitä lasten
ajattelun taitojen kehittämise... more Tässä oppaassa annamme opettajalle käytännöllisiä välineitä lasten ajattelun taitojen kehittämiseen. Välineenä on Filosofiaa lapsille -menetelmä. Se on keskustelupainotteinen ryhmätyöskentelyn muoto, joka opettaa lapsia, nuoria ja aikuisia kuuntelemaan, problematisoimaan, muotoilemaan ja ilmaisemaan omia ajatuksiaan sekä keskustelemaan niistä rakentavasti. Toisin kuin väittelyharjoituksissa, Filosofiaa lapsille -menetelmässä ei ole voittajia tai häviäjiä, vaan yhteinen tutkailu luo onnistumisen kokemuksia kaikille ryhmänä. Näin ollen opasta voidaan käyttää myös osallisuuden ja vaikuttamisen harjoitteluun, eli laaja-alaisen osaamisen kokonaisuuden L7 toteuttamiseen. Oppaassa on myös ohjeet arviointiin.
In my thesis, I examine Husserl's method of reduction – the investigation method of his transcend... more In my thesis, I examine Husserl's method of reduction – the investigation method of his transcendental phenomenology. I answer the question as to whether or not the method of reduction necessarily leads to solipsism. My point of departure is both the external critique and the internal critique of the method. I especially answer the critique presented by Hubert L. Dreyfus, according to which Husserl's transcendental-phenomenological investigation necessarily leads to a situation where we cannot pose objective claims. I also analyse internal critique posed by Husserl scholars, according to which the method of reduction is problematic when investigating intersubjectivity and our experience of others. My work is exegetic in the sense of clarifying what kind of a method Husserl's reduction is, how it is accomplished, and what the distinctive features of transcendental phenomenology are. On the other hand, I aim at systematically examining the question whether the method of reduction leads to problems of solipsism. I apply the results of my exegetic investigation in answering the critiques of the method of reduction. My investigation of the method is limited to Husserl's transcendental phenomenology, especially to his works treating reduction, from the lecture series Die Idee der Phänomenologie to the work Die Krisis der europäischen Wissenschaften und die transzendentale Phänomenologie. I concentrate on the transcendental-phenomenological reduction and the eidetic reduction. I also discuss Husserl's abstractive and solipsistic method, the so-called reduction to the sphere of ownness, which can be accomplished only after the transcendental-phenomenological reduction. The solipsism critique that I treat in my thesis is a common kind of critique against Husserl, but this kind of critique is still a discussed topic. My conclusions are as follows: The method of reduction is a hypernym for many of Husserl's phenomenological methods. The transcendental-phenomenological reduction and the eidetic reduction are two separate methods that can in principle be accomplished without accomplishing the other but are both necessary for the transcendental-phenomenological investigation. Regarding the solipsism critiques, the critique posed by Dreyfus is not justified. The internal critique posed by Husserl scholars is partly based on confusions and is partly justified.
Topics of equality and justice have been a part of pragmatist discussions since the early pragmat... more Topics of equality and justice have been a part of pragmatist discussions since the early pragmatist thought from early on. Rondel's Pragmatist Egalitarianism is an important contribution to these discussions. In the book, Rondel reflects on former pragmatists' work, continues ongoing discussions, and provides a new conceptualization of a political-philosophical field called pragmatist egalitarianism. It is a reconciliatory project with a historicist approach to pragmatism, forming a picture of a clear political-philosophical pragmatist tradition. It rejects arguments based on "ideal-theoretical" first principles and questions the value of traditional conceptual analysis. In the course of forming pragmatist egalitarianism, Rondel brings forth claims and arguments concerning both egalitarianism and pragmatism, and brings them into a meaningful dialogue from which more emerges than merely a sum of its parts.
This chapter explores the implications of two dominant approaches
in democratic theory in twenty-... more This chapter explores the implications of two dominant approaches in democratic theory in twenty-first-century philosophy of education: deliberative democracy and radical pluralist (agonistic or antagonistic) democracy.
Affectivity has become an operative concept for a variety of analyses of our everyday media-based... more Affectivity has become an operative concept for a variety of analyses of our everyday media-based public communications. However, it often remains unclear what affectivity is and how it can be used for analysing media-based public discussions. To clarify the role of affectivity in such analyses, I take a look back to the classical phenomenological analyses of affectivity provided by Edmund Husserl. I argue that based on Husserl’s analyses, affectivity is essentially a relation between the object and the affected subject evoking (sometimes emotional) responses in the subject. Accordingly, the role of affectivity in the opinion formation and other similar processes in media-based public discussions can be analysed as contingent sedimentations of the object’s such relations to the subject. As my analysis demonstrates, analyses of affectivity in the context of media-based communications do not capture their research object—affectivity—if affectivity is conceived as a feature of the medi...
Liittyessään kaikkeen inhimilliseen kokemukseen keston käsite liittyy myös välttämättä kokemuksee... more Liittyessään kaikkeen inhimilliseen kokemukseen keston käsite liittyy myös välttämättä kokemukseen toisesta henkilöstä. Tätä näkökulmaa Bergsonin kokemuksen konstituution hahmottamisesta on kuitenkin tutkittu vähän. Kysymys kuuluu, voisiko Bergsonin keston käsitteellä luonnehtia kokemusta toisesta henkilöstä juuri toisena eri tavoin, kuin miten tilallisuuteen tai kehollisuuteen keskittyvät analyysit sitä kuvaavat. Argumentoimme, että Bergsonin keston käsite avaa kokemusta toisesta ainutlaatuisella tavalla, joka jää saavuttamatta muissa toiseuden analyyseissa, mutta joka on kuitenkin tärkeä näkökulma toisen erillisyyden sekä yhteneväisyyden mahdollisuuksien ymmärtämiselle ylittäen kokemuksen nyt-hetken.
This chapter discusses the problems and possibilities of media-based public dialogue. The educati... more This chapter discusses the problems and possibilities of media-based public dialogue. The educational perspective is on the non-formal and informal citizenship education of adults. The chapter starts by defining the kind of dialogue suitable for pluralist democratic societies as a 'radical' dialogue. Then the focus turns towards two central problems that arise from the pluralistic nature of contemporary democratic societies where, nevertheless, we often tend to forget the plurality of our 'normalities' in our everyday encounters. These specific problems are stereotyping and misunderstanding. In the end, I propose a self-reflective attitude as a key to successful public dialogue in pluralist democratic societies.
Dialogi jakautuneen yhteiskunnan eri ryhmien välillä ei ole mahdollista suoraan ilman, että ensin... more Dialogi jakautuneen yhteiskunnan eri ryhmien välillä ei ole mahdollista suoraan ilman, että ensin tiedostetaan toisen ympäristö ja ymmärretään, miten toisessa ympäristössä elävät kokevat todellisuuden.
Functioning pluralistic democracies require their citizens to confront different views in public ... more Functioning pluralistic democracies require their citizens to confront different views in public discussion in such a way that they can both learn about and learn from one another. Today, the forum for everyday public discussion is frequently the participatory digital media, such as social media, video sites, electronic newspapers and various kinds of blogs. However, despite its educational potential, it would seem that rather than resulting in learning and social development, public discussion often produces aggression, antagonistic behaviour and polarisation in our societies. Several philosophers and educational theorists have stated that the problem of incivility in the digital participatory media results from the nature of the media as a form of interaction: the media-pessimistic phenomenologists argue that, due to the lack of other's physical presence, our interactions remain superficial, derivative and inauthentic. The implication of this argument is that without the physical presence of the other, no advanced learning is possible through media-based discussion. In challenging this conclusion, I argue that these analyses have misinterpreted phenomenological theory and have resulted in fallacious arguments. I show that phenomenological theory, as it relates to what constitutes our social experiences, indicates that the core of encountering others is the same in both physical presence and through the media. It is the other's expressions and not the presence of their physical bodies that is central. Based on the phenomenological analyses of Husserl and Stein, I conclude that there is no reason for why even advanced learning should not be possible via media-based public discussion.
Inkeriläiset kokivat Neuvostoliitossa karun kohtalon, johon kuului karkotuksia ja vankileirejä. 1... more Inkeriläiset kokivat Neuvostoliitossa karun kohtalon, johon kuului karkotuksia ja vankileirejä. 1990-luvulla inkeriläisille annettiin oikeus muuttaa Suomeen. "Lempi Lempisen matka Suomenlahden ympäri" kertoo inkeriläisen suvun matkan Venäjän Inkerinmaan Valasniekasta Viroon Kloogan vankileirille, Virosta turvaan Suomeen, Suomesta karkotukseen Venäjälle, Venäjältä karkuun Viroon, Virosta jälleen työleirille Venäjän Nizni Novgorodiin ja sieltä lopullisesti takaisin Viroon. Reitin kulkeneesta Lempi Lempisestä tuli Virossa Lembi Laur, jonka ystävätkään eivät tienneet, että Lembi on oikeasti Lempi, joka oli kätkenyt inkeriläisen taustansa. Lempisen tyttärentytär, 1990-luvulla Suomeen tulleiden vironinkeriläisten jälkeläinen Minna-Kerttu Kekki kuljettaa teoksessaan rinnakkain mumminsa muistelmia sekä pohdintaa inkeriläisten asemasta historiassa ja nykyhetkessä. Millainen yhteys ja vaikutus menneiden sukupolvien kokemuksilla on meihin nykyään?
Tässä oppaassa käytännöllisiä välineitä lasten ajattelun taitojen kehittämiseen. Välineenä on Fil... more Tässä oppaassa käytännöllisiä välineitä lasten ajattelun taitojen kehittämiseen. Välineenä on Filosofiaa lapsille -menetelmä ja sen sovellutukset.
Filosofiaa lapsille on keskustelupainotteinen ryhmätyöskentelyn muoto, joka opettaa lapsia, nuoria ja aikuisia kuuntelemaan, problematisoimaan, muotoilemaan ja ilmaisemaan omia ajatuksiaan sekä keskustelemaan niistä rakentavasti.
Toisin kuin väittelyharjoituksissa, Filosofiaa lapsille -menetelmässä ei ole voittajia tai häviäjiä, vaan yhteinen tutkailu luo onnistumisen kokemuksia kaikille ryhmänä. Näin ollen opasta voidaan käyttää myös osallisuuden ja vaikuttamisen harjoitteluun, eli laaja-alaisen osaamisen kokonaisuuden L7 toteuttamiseen. Oppaassa on myös ohjeet arviointiin.
Tässä oppaassa annamme opettajalle käytännöllisiä välineitä lasten
ajattelun taitojen kehittämise... more Tässä oppaassa annamme opettajalle käytännöllisiä välineitä lasten ajattelun taitojen kehittämiseen. Välineenä on Filosofiaa lapsille -menetelmä. Se on keskustelupainotteinen ryhmätyöskentelyn muoto, joka opettaa lapsia, nuoria ja aikuisia kuuntelemaan, problematisoimaan, muotoilemaan ja ilmaisemaan omia ajatuksiaan sekä keskustelemaan niistä rakentavasti. Toisin kuin väittelyharjoituksissa, Filosofiaa lapsille -menetelmässä ei ole voittajia tai häviäjiä, vaan yhteinen tutkailu luo onnistumisen kokemuksia kaikille ryhmänä. Näin ollen opasta voidaan käyttää myös osallisuuden ja vaikuttamisen harjoitteluun, eli laaja-alaisen osaamisen kokonaisuuden L7 toteuttamiseen. Oppaassa on myös ohjeet arviointiin.
In my thesis, I examine Husserl's method of reduction – the investigation method of his transcend... more In my thesis, I examine Husserl's method of reduction – the investigation method of his transcendental phenomenology. I answer the question as to whether or not the method of reduction necessarily leads to solipsism. My point of departure is both the external critique and the internal critique of the method. I especially answer the critique presented by Hubert L. Dreyfus, according to which Husserl's transcendental-phenomenological investigation necessarily leads to a situation where we cannot pose objective claims. I also analyse internal critique posed by Husserl scholars, according to which the method of reduction is problematic when investigating intersubjectivity and our experience of others. My work is exegetic in the sense of clarifying what kind of a method Husserl's reduction is, how it is accomplished, and what the distinctive features of transcendental phenomenology are. On the other hand, I aim at systematically examining the question whether the method of reduction leads to problems of solipsism. I apply the results of my exegetic investigation in answering the critiques of the method of reduction. My investigation of the method is limited to Husserl's transcendental phenomenology, especially to his works treating reduction, from the lecture series Die Idee der Phänomenologie to the work Die Krisis der europäischen Wissenschaften und die transzendentale Phänomenologie. I concentrate on the transcendental-phenomenological reduction and the eidetic reduction. I also discuss Husserl's abstractive and solipsistic method, the so-called reduction to the sphere of ownness, which can be accomplished only after the transcendental-phenomenological reduction. The solipsism critique that I treat in my thesis is a common kind of critique against Husserl, but this kind of critique is still a discussed topic. My conclusions are as follows: The method of reduction is a hypernym for many of Husserl's phenomenological methods. The transcendental-phenomenological reduction and the eidetic reduction are two separate methods that can in principle be accomplished without accomplishing the other but are both necessary for the transcendental-phenomenological investigation. Regarding the solipsism critiques, the critique posed by Dreyfus is not justified. The internal critique posed by Husserl scholars is partly based on confusions and is partly justified.
Topics of equality and justice have been a part of pragmatist discussions since the early pragmat... more Topics of equality and justice have been a part of pragmatist discussions since the early pragmatist thought from early on. Rondel's Pragmatist Egalitarianism is an important contribution to these discussions. In the book, Rondel reflects on former pragmatists' work, continues ongoing discussions, and provides a new conceptualization of a political-philosophical field called pragmatist egalitarianism. It is a reconciliatory project with a historicist approach to pragmatism, forming a picture of a clear political-philosophical pragmatist tradition. It rejects arguments based on "ideal-theoretical" first principles and questions the value of traditional conceptual analysis. In the course of forming pragmatist egalitarianism, Rondel brings forth claims and arguments concerning both egalitarianism and pragmatism, and brings them into a meaningful dialogue from which more emerges than merely a sum of its parts.
Uploads
in democratic theory in twenty-first-century philosophy of education:
deliberative democracy and radical pluralist (agonistic or antagonistic)
democracy.
Reitin kulkeneesta Lempi Lempisestä tuli Virossa Lembi Laur, jonka ystävätkään eivät tienneet, että Lembi on oikeasti Lempi, joka oli kätkenyt inkeriläisen taustansa. Lempisen tyttärentytär, 1990-luvulla Suomeen tulleiden vironinkeriläisten jälkeläinen Minna-Kerttu Kekki kuljettaa teoksessaan rinnakkain mumminsa muistelmia sekä pohdintaa inkeriläisten asemasta historiassa ja nykyhetkessä.
Millainen yhteys ja vaikutus menneiden sukupolvien kokemuksilla on meihin nykyään?
-menetelmä ja sen sovellutukset.
Filosofiaa lapsille on keskustelupainotteinen ryhmätyöskentelyn muoto, joka opettaa lapsia, nuoria ja aikuisia kuuntelemaan, problematisoimaan, muotoilemaan ja ilmaisemaan omia ajatuksiaan sekä keskustelemaan niistä rakentavasti.
Toisin kuin väittelyharjoituksissa, Filosofiaa lapsille -menetelmässä ei ole voittajia tai häviäjiä, vaan yhteinen tutkailu luo onnistumisen kokemuksia kaikille ryhmänä. Näin ollen opasta voidaan käyttää myös osallisuuden ja vaikuttamisen harjoitteluun, eli laaja-alaisen osaamisen kokonaisuuden L7 toteuttamiseen. Oppaassa on myös ohjeet arviointiin.
ajattelun taitojen kehittämiseen. Välineenä on Filosofiaa lapsille
-menetelmä. Se on keskustelupainotteinen ryhmätyöskentelyn
muoto, joka opettaa lapsia, nuoria ja aikuisia kuuntelemaan, problematisoimaan, muotoilemaan ja ilmaisemaan omia ajatuksiaan sekä keskustelemaan niistä rakentavasti. Toisin kuin väittelyharjoituksissa, Filosofiaa lapsille -menetelmässä ei ole voittajia tai häviäjiä, vaan yhteinen tutkailu luo onnistumisen kokemuksia kaikille ryhmänä. Näin ollen opasta voidaan käyttää myös osallisuuden ja vaikuttamisen harjoitteluun, eli laaja-alaisen osaamisen kokonaisuuden
L7 toteuttamiseen. Oppaassa on myös ohjeet arviointiin.
Dreyfus, according to which Husserl's transcendental-phenomenological investigation necessarily leads to a situation where we cannot pose objective claims. I also analyse internal critique posed by Husserl scholars, according to which the method of reduction is problematic when investigating intersubjectivity and our experience of others.
My work is exegetic in the sense of clarifying what kind of a method Husserl's reduction is, how it is accomplished, and what the distinctive features of transcendental phenomenology are. On the other hand, I aim at systematically examining the question whether the method of reduction leads to problems of solipsism. I apply the results of my exegetic investigation in answering the critiques of the method of reduction.
My investigation of the method is limited to Husserl's transcendental phenomenology, especially to his works treating reduction, from the lecture series Die Idee der Phänomenologie to the work Die Krisis der europäischen Wissenschaften und die transzendentale Phänomenologie. I concentrate on the transcendental-phenomenological reduction and the eidetic reduction. I also discuss Husserl's abstractive and solipsistic method, the so-called reduction to the sphere of ownness, which can be accomplished only after the transcendental-phenomenological reduction. The solipsism critique that I treat in my thesis is a common kind of critique against Husserl, but this kind of critique is still a discussed topic.
My conclusions are as follows: The method of reduction is a hypernym for many of Husserl's phenomenological methods. The transcendental-phenomenological reduction and the eidetic reduction are two separate methods that can in principle be accomplished without
accomplishing the other but are both necessary for the transcendental-phenomenological investigation. Regarding the solipsism critiques, the critique posed by Dreyfus is not justified. The internal critique posed by Husserl scholars is partly based on confusions and is partly justified.
in democratic theory in twenty-first-century philosophy of education:
deliberative democracy and radical pluralist (agonistic or antagonistic)
democracy.
Reitin kulkeneesta Lempi Lempisestä tuli Virossa Lembi Laur, jonka ystävätkään eivät tienneet, että Lembi on oikeasti Lempi, joka oli kätkenyt inkeriläisen taustansa. Lempisen tyttärentytär, 1990-luvulla Suomeen tulleiden vironinkeriläisten jälkeläinen Minna-Kerttu Kekki kuljettaa teoksessaan rinnakkain mumminsa muistelmia sekä pohdintaa inkeriläisten asemasta historiassa ja nykyhetkessä.
Millainen yhteys ja vaikutus menneiden sukupolvien kokemuksilla on meihin nykyään?
-menetelmä ja sen sovellutukset.
Filosofiaa lapsille on keskustelupainotteinen ryhmätyöskentelyn muoto, joka opettaa lapsia, nuoria ja aikuisia kuuntelemaan, problematisoimaan, muotoilemaan ja ilmaisemaan omia ajatuksiaan sekä keskustelemaan niistä rakentavasti.
Toisin kuin väittelyharjoituksissa, Filosofiaa lapsille -menetelmässä ei ole voittajia tai häviäjiä, vaan yhteinen tutkailu luo onnistumisen kokemuksia kaikille ryhmänä. Näin ollen opasta voidaan käyttää myös osallisuuden ja vaikuttamisen harjoitteluun, eli laaja-alaisen osaamisen kokonaisuuden L7 toteuttamiseen. Oppaassa on myös ohjeet arviointiin.
ajattelun taitojen kehittämiseen. Välineenä on Filosofiaa lapsille
-menetelmä. Se on keskustelupainotteinen ryhmätyöskentelyn
muoto, joka opettaa lapsia, nuoria ja aikuisia kuuntelemaan, problematisoimaan, muotoilemaan ja ilmaisemaan omia ajatuksiaan sekä keskustelemaan niistä rakentavasti. Toisin kuin väittelyharjoituksissa, Filosofiaa lapsille -menetelmässä ei ole voittajia tai häviäjiä, vaan yhteinen tutkailu luo onnistumisen kokemuksia kaikille ryhmänä. Näin ollen opasta voidaan käyttää myös osallisuuden ja vaikuttamisen harjoitteluun, eli laaja-alaisen osaamisen kokonaisuuden
L7 toteuttamiseen. Oppaassa on myös ohjeet arviointiin.
Dreyfus, according to which Husserl's transcendental-phenomenological investigation necessarily leads to a situation where we cannot pose objective claims. I also analyse internal critique posed by Husserl scholars, according to which the method of reduction is problematic when investigating intersubjectivity and our experience of others.
My work is exegetic in the sense of clarifying what kind of a method Husserl's reduction is, how it is accomplished, and what the distinctive features of transcendental phenomenology are. On the other hand, I aim at systematically examining the question whether the method of reduction leads to problems of solipsism. I apply the results of my exegetic investigation in answering the critiques of the method of reduction.
My investigation of the method is limited to Husserl's transcendental phenomenology, especially to his works treating reduction, from the lecture series Die Idee der Phänomenologie to the work Die Krisis der europäischen Wissenschaften und die transzendentale Phänomenologie. I concentrate on the transcendental-phenomenological reduction and the eidetic reduction. I also discuss Husserl's abstractive and solipsistic method, the so-called reduction to the sphere of ownness, which can be accomplished only after the transcendental-phenomenological reduction. The solipsism critique that I treat in my thesis is a common kind of critique against Husserl, but this kind of critique is still a discussed topic.
My conclusions are as follows: The method of reduction is a hypernym for many of Husserl's phenomenological methods. The transcendental-phenomenological reduction and the eidetic reduction are two separate methods that can in principle be accomplished without
accomplishing the other but are both necessary for the transcendental-phenomenological investigation. Regarding the solipsism critiques, the critique posed by Dreyfus is not justified. The internal critique posed by Husserl scholars is partly based on confusions and is partly justified.