Esta investigacion pretende entender que tipo de mecanismos e instituciones africanos se preven p... more Esta investigacion pretende entender que tipo de mecanismos e instituciones africanos se preven para afrontar el escenario de conflictos armados y de busqueda de la paz en el continente. Concretamente, estudia el surgimiento de un nuevo conjunto normativo e institucional en el seno de la recien creada Union Africana (UA), que regula las cuestiones de paz y seguridad y que emerge como una respuesta africana con la intencion de abordar de forma rapida y eficaz la violencia que acecha las distintas regiones de sus estados miembros.La Arquitectura de paz y seguridad de la UA (APSA) forma parte de la prioridad estrategica de esta institucion de incrementar los indices de seguridad humana del continente, que ha constituido una de las bases fundacionales a partir de la cual la UA ha articulado sus discursos e instituciones. Asi pues, la APSA se complementa por un conjunto de programas para el desarrollo social, creados con el mismo fin y ubicados en otros departamentos, que reflejan un con...
Una de las operaciones de apoyo para la paz más relevantes para la Unión Africana (UA) por su imp... more Una de las operaciones de apoyo para la paz más relevantes para la Unión Africana (UA) por su importancia estratégica y volumen de recursos ha sido la de la Misión de la UA en Somalia (AMISOM por sus siglas en inglés) (2007- ). Dicha misión se enmarca en la Arquitectura de Paz y Seguridad de la UA (APSA) cuyo contenido normativo resulta de un conjunto de ideas que reflejan un cambio doctrinal en la cultura de seguridad hacia el principio de la no indiferencia ante la violencia, con la seguridad humana como horizonte normativo. Estas ideas se relacionan con la pax africana y el complejo de la paz liberal (Duffield 1999; Francis, 2010: 197), resumido a nivel dogmático por el Secretario General de la Organización de las Naciones Unidas (ONU), Boutros Boutros-Ghali, en su documento, Agenda por la paz (Boutros-Ghali, 1992).
"Despite renewed hope in the future of Somalia, post-transition efforts towards peace and stabili... more "Despite renewed hope in the future of Somalia, post-transition efforts towards peace and stability in this country face numerous challenges. This situation report notes that progress will be defined by the dynamics surrounding the strengths or weaknesses
of the new Somali Federal Government (SFG), the rapidly adapting al-Qaeda-linked Islamist al-Shabaab and the success or failure of international support in the pursuit of peace. The emerging perception among sections of the Somali population as well as
the international community of a weak and weakening Somali central government constitutes one of the most challenging developments, with far-reaching implications for the collective push for peace in the country. This situation report proposes that efforts should be aimed at strengthening the government,
since its performance is central to any realistic progress in the country."
El brutal ataque terrorista en el centro comercial Westgate en Nairobi (Kenia) del pasado 21 de s... more El brutal ataque terrorista en el centro comercial Westgate en Nairobi (Kenia) del pasado 21 de setiembre, perpetrado por el grupo islamista radical Al Shabaab, ha dejado una espeluznante cifra de más de 60 muertos y 175 heridos. La matanza de Westgate ha significado para muchos un toque de alerta y de realismo por parte de “la muerte”, que ha visitado inesperadamente un espacio en el que el capitalismo se manifiesta a toda ultranza y en el que las clases ricas se codean. Las comodidades y el lujo de este centro comercial y la “occidentalización” de los servicios ofrecidos daban una falsa sensación de seguridad y de burbuja rosa que contrasta ferozmente con la pobreza y exclusión social vividas justo a 50 metros de sus puertas.
Peace and Security Council Report (Institute for Security Studies), Jun 1, 2013
Since the establishment of Somalia’s new government in September 2012, there has been notable pro... more Since the establishment of Somalia’s new government in September 2012, there has been notable progress in
the areas of security and the advancement of political processes
in the country. Regarding security, there has been some extension of security beyond Mogadishu and commendable military successes by AMISOM and its allied forces. The most visible political achievement is in the successful inauguration of the
Prime Minister Abdi Farah Shirdon Saaid and his cabinet, including the first female Foreign Minister for Somalia.
Over the next few weeks, the United Nations (UN) Security Council is likely to authorise a new UN... more Over the next few weeks, the United Nations (UN) Security Council is likely to authorise a new UN special political mission with enhanced state- and peace-building capacities that will replace the current UN presence in Somalia. At the same time, the African Union (AU) is considering expanding the civilian component of the AU Mission in Somalia (AMISOM) to focus on supporting institutional capacity-building in Somalia’s key statutory institutions.
Institut Català Internacional per la Pau (www.icip.cat), Apr 1, 2013
The political and security context in Somalia has improved substantially over the last year. The ... more The political and security context in Somalia has improved substantially over the last year. The security situation remains fragile, however, and the African Peace Support Mission
in Somalia (AMISOM) is in need of a new mandate. In light of these developments, a Special Committee of Experts from the African Union assessed the mandate of AMISOM, after six years of deployment. This policy paper, which is targeted at both researchers and practitioners working in the field of peace and security, analyses AMISOM’s successes and failures so far, in order to define the crucial elements that have to be
taken into account when renewing the mandate. Examining the trends that AMISOM might develop in the coming months, it provides several strategic recommendations for identifying how AMISOM can best contribute to the stabilization of Somalia and allign its activities to the priorities of the Federal Government of Somalia.
Peace and Security Council Report (Institute for Security Studies), Jan 1, 2013
The African Peace Support Mission in Somalia (AMISOM) has been operating since 19 January 2007, w... more The African Peace Support Mission in Somalia (AMISOM) has been operating since 19 January 2007, when through the Resolution of the 69th Meeting of the Peace and Security Council (PSC), the African Union (AU) urged the deployment of troops with the purpose of providing an African response to the multifaceted
security challenges and imminent state collapse of Somalia. Despite years of bloody fighting, with limited resources that led to a significant number of casualties among soldiers, a general
assessment of AMISOM reflects the importance of this AU-led Peace Support Operation (PSO) in the quest for the stability of the country.
Peace and Security Council Report (Institute for Security Studies), Oct 1, 2012
Somalia is currently experiencing a political and historical turning point. After almost 8 years ... more Somalia is currently experiencing a political and historical turning point. After almost 8 years of the transitional period and 21 years of state collapse, the end of the transition and the launching of a new government have engendered the hope that this could be the inception of a broader political process embracing all Somalis. It also opens the door for a possible and much needed transformation from a war-based economy to a post-war civilian economy. However, the stabilisation of the country is a long way off.
"La revitalització de la Unió Africana (UA)1 va comportar el sorgiment d'un sistema normatiu de p... more "La revitalització de la Unió Africana (UA)1 va comportar el sorgiment d'un sistema normatiu de pau i seguretat que té com a objectiu reduir la violència del continent2. L' aparició d'aquesta arquitectura institucional s'emmarcà en la necessitat, per part de la comunitat africana, de resoldre els seus problemes sense dependre de decisions externes. Aquest article aborda la construcció de pau fomentada per la UA en una situació complexa i multidimensional com la de la passada crisi postelectoral de la Costa d'Ivori (novembre 2010-maig 2011).
La crisi ivoriana va constituir un gran repte per la Unió Africana en tres sentits: (1) pel que fa al disseny de les fórmules d'intervenció i mediació, (2) pel que fa a la capacitat de la UA en mantenir una unitat ideològica panafricana respecte del conflicte ivorià (3) i, finalment, per la complexitat de la situació domèstica, tant en el deteriorament de la seguretat civil com en la disponibilitat i voluntat per part dels actors de participar en una mediació. Representà, també, una gran oportunitat per demostrar la seva credibilitat en la defensa dels principis que sustenten la recent creada "Carta Africana per a la Democràcia, les eleccions i la governança"3. No obstant això, finalment fou l'ús de la força armada l'element determinant en el desencallament del conflicte, relegant el diàleg en un segon pla.
Intervenció i mediació
La UA va emprendre el procés de mediació el 5 de desembre de 2010 al·legant, d'entrada i amb coherència amb les Nacions Unides, el reconeixement d'Alassane Ouattara com a guanyador dels últims escrutinis mantinguts al país ivorià. Aquesta declaració fou inicialment criticada per la Comunitat Econòmica dels Estats de l'Àfrica de l'Oest (CEDEAO) i en el sí de la pròpia UA per l'impacte en termes de neutralitat que podia provocar en el procés de mediació.
La UA va iniciar els contactes i mediacions entre els actors implicats -això sí, sense gaires resultats significatius- a través d'una controvertida missió liderada per l'expresident d'Àfrica del Sud, Thabo Mbeki4. I, també, a través d'una altra de conjunta encapçalada pel president de la UA, Jean Ping, i el president de la CEDEAO, James Victor Gbeho5. No fou fins el passat mes de febrer quan s'intensificaren les intervencions per part de l'organització panafricana. Així, el Consell de Pau i Seguretat va crear un Panell d'Experts per a la resolució de la crisi, el qual estava adoptant dimensions alarmants. El Panell, presidit pel cap d'Estat maurità, Mohamed Ould Abdel Aziz, estava constituït pels presidents de Txad, d'Àfrica del Sud, de Tanzània i de Burkina Faso. Les conclusions de la relatoria elaborada pel Panell foren: (1) apostar per un govern d'unitat nacional presidit per Alassane Ouattara; (2) garantir una sortida digne al derrotat Laurent Gbagbo; (3) el desarmament dels exrebels i la reestructuració de l'exèrcit; (4) la reestructuració del Consell Electoral Independent (CEI) i del Consell Constitucional així com (5) la creació d'una comissió independent de "Veritat, Justícia i Reconciliació".
Les mediacions acabaren amb l'informe emès pel Panell el 10 de març durant la reunió extraordinària de la UA pel cas ivorià6, en la qual s'instà les parts a complir les recomanacions anteriorment enunciades en un marge de temps limitat, a fi d'aconseguir una solució pacífica a la crisi postelectoral de la Costa d'Ivori. No fou fins el mes de maig quan el Consell Constitucional proclamà Alassane Ouattara president de la República, després de prendre en consideració, segons digué, les recomanacions de la UA.
Unitat ideològica panafricana respecte el cas ivorià
Seguint amb el segon aspecte analític sobre la mediació panafricana, la crisi ivoriana suposà el col·lapse de l'exemplar unitat africana entre els estats membres i, en conseqüència, assenyalà l'autoritat diluïda de l'organització i la complexitat ideològica que la constitueix. Veus contradictòries es manifestaren entre els caps d'Estat, dificultant la presa de decisions de la UA: per exemple, el president d'Àfrica del Sud, Jacob Zuma, realitzà unes declaracions que es desviaven de les resolucions emeses per la CEDEAO i la UA. Per altra banda, el president del Txad, Idriss Deby, demostrà imprevisiblement simpaties per les tesis de Laurent Gbagbo, mentre aquest s'encarregava d'anar capitalitzant les veus crítiques. A través d'arguments antiimperialistes, Gbagbo intentava guanyar-se el cor i la ment d'alguns líders de la UA per, d'aquesta manera, crear confusió sobre la capacitat de la UA de gestionar i resoldre la crisi.
Complexitat domèstica de la crisi postelectoral de la Costa d'Ivori
Pel què fa a aquest aspecte, cal dir que alguns autors afirmen que la crisi postelectoral ivoriana pot ser recordada com un dels casos més complexes que ha tingut el continent africà al llarg de l'última dècada.7 Les probabilitats que les decisions de la UA es complissin disminuïen a mesura que la catàstrofe humanitària s'incrementava, el rol de les Nacions Unides en la gestió del conflicte s'anava dilatant (a causa, en part, de les acusacions de Gbagbo contra la intervenció internacional) i la voluntat dels actors a l'hora de negociar i cedir estava encallada. Com s'ha dit anteriorment, no fou fins a la intervenció armada on s'anuncià el compliment de les recomanacions expressades per la UA. Per tant, el grau d'èxit de la promoció del diàleg com a metodologia per a la resolució del conflicte, en aquest cas particular, restà amb una eficàcia limitada.
En conclusió, algunes lliçons que va extreure la UA sobre la crisi ivoriana foren la influència limitada de l'organització en la resolució del conflictes; la necessitat d'incidir en la recerca de fórmules que permetin reforçar el compromís dels acords de pau; la rellevància d'instaurar més mecanismes africans de prevenció de conflictes; i finalment, el diàleg com a eina, també, d'entesa i consens en el sí de la UA, per tal d'arribar a acords justos que beneficiïn una majoria."
ICIP Working Papers (Institut Català Internacional per la Pau), Nov 1, 2010
""This article argues that, since the end of the Cold War, democracy has become one of the centra... more ""This article argues that, since the end of the Cold War, democracy has become one of the central objectives of hemispheric integration within the Americas. Nevertheless, this objective is still in construction in terms of action.
This argument will be demonstrated by the two central arguments
that will be used to defend our thesis. In the first part, we will explain how OAS’s norms reflect a hemispheric consensus with respect to democracy.
In the second part, we will present two case studies in order to demonstrate the efficiency of inter-american norms and instruments that favour democracy: the OAS’s intervention in democratic destabilization in Venezuela (2002-2004) and the OAS’s intervention in the Honduran Coup d’État (July 2009-January 2010). By developing these two arguments we will be
able to corroborate whether the OAS has actually changed the nature of the normative obligations of member Status with respect to democracy.
Keywords: Democracy, Organization of American States (OAS), International
Regime, Inter-American cooperation, Venezuela and Honduras""
ICIP Working Papers (Institut Català Internacional per la Pau), Nov 1, 2010
Este artículo defiende que, desde el final de la guerra fría, la democracia se ha convertido en u... more Este artículo defiende que, desde el final de la guerra fría, la democracia se ha convertido en uno de los objetivos esenciales del proyecto de integración hemisférica de las Américas. Sin embargo, este objetivo aún está en construcción en lo referente a la acción. Esta idea principal se demostrará a través de otras dos secundarias: por una parte, definiremos el complejo normativo a favor de la democracia albergado en la OEA, a través del estudio de sus normas e instituciones; y por otra, analizaremos dos intervenciones de la OEA en situaciones de crisis democráticas: la intervención durante la estabilización democrática de Venezuela (2002-2004) y la intervención durante la crisis política de Honduras (junio 2009-enero 2010). Gracias al desarrollo de estos dos argumentos, estaremos en condiciones de examinar la puesta en práctica de los objetivos en materia democrática de la OEA y de determinar su grado de cumplimiento a escala nacional.
Esta investigación pretende analizar como la UA, después de casi quince años de su creación, está... more Esta investigación pretende analizar como la UA, después de casi quince años de su creación, está llevando a cabo sus objetivos y estrategias en cuestiones de paz y seguridad, teniendo en cuenta el contexto de realidades altamente complejas dónde debe desplegar sus programas y acciones. La investigación parte de una premisa inicial, de un a priori: el conglomerado normativo de la APSA supone un avance doctrinal, normativo e institucional notable en la regulación de la paz y la seguridad del continente africano. Este avance tiene el potencial de convertir la UA en un actor de difusión normativa relevante.
Si bien es cierto que la comunidad académica se ha esforzado en estudiar por separado la APSA y su evolución por un lado y la AMISOM como operación de apoyo para la paz por el otro, hay una escasez de estudios que se dediquen a prestar atención en como la AMISOM puede funcionar como indicador del grado de efectividad de la APSA, limitando o por el contrario, reforzando la premisa mencionada anteriormente. Tal y como mencionaremos en la metodología, la relevancia de esta tesis se deriva asimismo del tipo de información obtenida para el análisis del estudio de caso, que se ha conseguido a través de estancias de investigación sobre el terreno en tres países africanos en los que el objeto de estudio ha transcurrido: Etiopía, Kenia y Somalia
Esta investigacion pretende entender que tipo de mecanismos e instituciones africanos se preven p... more Esta investigacion pretende entender que tipo de mecanismos e instituciones africanos se preven para afrontar el escenario de conflictos armados y de busqueda de la paz en el continente. Concretamente, estudia el surgimiento de un nuevo conjunto normativo e institucional en el seno de la recien creada Union Africana (UA), que regula las cuestiones de paz y seguridad y que emerge como una respuesta africana con la intencion de abordar de forma rapida y eficaz la violencia que acecha las distintas regiones de sus estados miembros.La Arquitectura de paz y seguridad de la UA (APSA) forma parte de la prioridad estrategica de esta institucion de incrementar los indices de seguridad humana del continente, que ha constituido una de las bases fundacionales a partir de la cual la UA ha articulado sus discursos e instituciones. Asi pues, la APSA se complementa por un conjunto de programas para el desarrollo social, creados con el mismo fin y ubicados en otros departamentos, que reflejan un con...
Una de las operaciones de apoyo para la paz más relevantes para la Unión Africana (UA) por su imp... more Una de las operaciones de apoyo para la paz más relevantes para la Unión Africana (UA) por su importancia estratégica y volumen de recursos ha sido la de la Misión de la UA en Somalia (AMISOM por sus siglas en inglés) (2007- ). Dicha misión se enmarca en la Arquitectura de Paz y Seguridad de la UA (APSA) cuyo contenido normativo resulta de un conjunto de ideas que reflejan un cambio doctrinal en la cultura de seguridad hacia el principio de la no indiferencia ante la violencia, con la seguridad humana como horizonte normativo. Estas ideas se relacionan con la pax africana y el complejo de la paz liberal (Duffield 1999; Francis, 2010: 197), resumido a nivel dogmático por el Secretario General de la Organización de las Naciones Unidas (ONU), Boutros Boutros-Ghali, en su documento, Agenda por la paz (Boutros-Ghali, 1992).
"Despite renewed hope in the future of Somalia, post-transition efforts towards peace and stabili... more "Despite renewed hope in the future of Somalia, post-transition efforts towards peace and stability in this country face numerous challenges. This situation report notes that progress will be defined by the dynamics surrounding the strengths or weaknesses
of the new Somali Federal Government (SFG), the rapidly adapting al-Qaeda-linked Islamist al-Shabaab and the success or failure of international support in the pursuit of peace. The emerging perception among sections of the Somali population as well as
the international community of a weak and weakening Somali central government constitutes one of the most challenging developments, with far-reaching implications for the collective push for peace in the country. This situation report proposes that efforts should be aimed at strengthening the government,
since its performance is central to any realistic progress in the country."
El brutal ataque terrorista en el centro comercial Westgate en Nairobi (Kenia) del pasado 21 de s... more El brutal ataque terrorista en el centro comercial Westgate en Nairobi (Kenia) del pasado 21 de setiembre, perpetrado por el grupo islamista radical Al Shabaab, ha dejado una espeluznante cifra de más de 60 muertos y 175 heridos. La matanza de Westgate ha significado para muchos un toque de alerta y de realismo por parte de “la muerte”, que ha visitado inesperadamente un espacio en el que el capitalismo se manifiesta a toda ultranza y en el que las clases ricas se codean. Las comodidades y el lujo de este centro comercial y la “occidentalización” de los servicios ofrecidos daban una falsa sensación de seguridad y de burbuja rosa que contrasta ferozmente con la pobreza y exclusión social vividas justo a 50 metros de sus puertas.
Peace and Security Council Report (Institute for Security Studies), Jun 1, 2013
Since the establishment of Somalia’s new government in September 2012, there has been notable pro... more Since the establishment of Somalia’s new government in September 2012, there has been notable progress in
the areas of security and the advancement of political processes
in the country. Regarding security, there has been some extension of security beyond Mogadishu and commendable military successes by AMISOM and its allied forces. The most visible political achievement is in the successful inauguration of the
Prime Minister Abdi Farah Shirdon Saaid and his cabinet, including the first female Foreign Minister for Somalia.
Over the next few weeks, the United Nations (UN) Security Council is likely to authorise a new UN... more Over the next few weeks, the United Nations (UN) Security Council is likely to authorise a new UN special political mission with enhanced state- and peace-building capacities that will replace the current UN presence in Somalia. At the same time, the African Union (AU) is considering expanding the civilian component of the AU Mission in Somalia (AMISOM) to focus on supporting institutional capacity-building in Somalia’s key statutory institutions.
Institut Català Internacional per la Pau (www.icip.cat), Apr 1, 2013
The political and security context in Somalia has improved substantially over the last year. The ... more The political and security context in Somalia has improved substantially over the last year. The security situation remains fragile, however, and the African Peace Support Mission
in Somalia (AMISOM) is in need of a new mandate. In light of these developments, a Special Committee of Experts from the African Union assessed the mandate of AMISOM, after six years of deployment. This policy paper, which is targeted at both researchers and practitioners working in the field of peace and security, analyses AMISOM’s successes and failures so far, in order to define the crucial elements that have to be
taken into account when renewing the mandate. Examining the trends that AMISOM might develop in the coming months, it provides several strategic recommendations for identifying how AMISOM can best contribute to the stabilization of Somalia and allign its activities to the priorities of the Federal Government of Somalia.
Peace and Security Council Report (Institute for Security Studies), Jan 1, 2013
The African Peace Support Mission in Somalia (AMISOM) has been operating since 19 January 2007, w... more The African Peace Support Mission in Somalia (AMISOM) has been operating since 19 January 2007, when through the Resolution of the 69th Meeting of the Peace and Security Council (PSC), the African Union (AU) urged the deployment of troops with the purpose of providing an African response to the multifaceted
security challenges and imminent state collapse of Somalia. Despite years of bloody fighting, with limited resources that led to a significant number of casualties among soldiers, a general
assessment of AMISOM reflects the importance of this AU-led Peace Support Operation (PSO) in the quest for the stability of the country.
Peace and Security Council Report (Institute for Security Studies), Oct 1, 2012
Somalia is currently experiencing a political and historical turning point. After almost 8 years ... more Somalia is currently experiencing a political and historical turning point. After almost 8 years of the transitional period and 21 years of state collapse, the end of the transition and the launching of a new government have engendered the hope that this could be the inception of a broader political process embracing all Somalis. It also opens the door for a possible and much needed transformation from a war-based economy to a post-war civilian economy. However, the stabilisation of the country is a long way off.
"La revitalització de la Unió Africana (UA)1 va comportar el sorgiment d'un sistema normatiu de p... more "La revitalització de la Unió Africana (UA)1 va comportar el sorgiment d'un sistema normatiu de pau i seguretat que té com a objectiu reduir la violència del continent2. L' aparició d'aquesta arquitectura institucional s'emmarcà en la necessitat, per part de la comunitat africana, de resoldre els seus problemes sense dependre de decisions externes. Aquest article aborda la construcció de pau fomentada per la UA en una situació complexa i multidimensional com la de la passada crisi postelectoral de la Costa d'Ivori (novembre 2010-maig 2011).
La crisi ivoriana va constituir un gran repte per la Unió Africana en tres sentits: (1) pel que fa al disseny de les fórmules d'intervenció i mediació, (2) pel que fa a la capacitat de la UA en mantenir una unitat ideològica panafricana respecte del conflicte ivorià (3) i, finalment, per la complexitat de la situació domèstica, tant en el deteriorament de la seguretat civil com en la disponibilitat i voluntat per part dels actors de participar en una mediació. Representà, també, una gran oportunitat per demostrar la seva credibilitat en la defensa dels principis que sustenten la recent creada "Carta Africana per a la Democràcia, les eleccions i la governança"3. No obstant això, finalment fou l'ús de la força armada l'element determinant en el desencallament del conflicte, relegant el diàleg en un segon pla.
Intervenció i mediació
La UA va emprendre el procés de mediació el 5 de desembre de 2010 al·legant, d'entrada i amb coherència amb les Nacions Unides, el reconeixement d'Alassane Ouattara com a guanyador dels últims escrutinis mantinguts al país ivorià. Aquesta declaració fou inicialment criticada per la Comunitat Econòmica dels Estats de l'Àfrica de l'Oest (CEDEAO) i en el sí de la pròpia UA per l'impacte en termes de neutralitat que podia provocar en el procés de mediació.
La UA va iniciar els contactes i mediacions entre els actors implicats -això sí, sense gaires resultats significatius- a través d'una controvertida missió liderada per l'expresident d'Àfrica del Sud, Thabo Mbeki4. I, també, a través d'una altra de conjunta encapçalada pel president de la UA, Jean Ping, i el president de la CEDEAO, James Victor Gbeho5. No fou fins el passat mes de febrer quan s'intensificaren les intervencions per part de l'organització panafricana. Així, el Consell de Pau i Seguretat va crear un Panell d'Experts per a la resolució de la crisi, el qual estava adoptant dimensions alarmants. El Panell, presidit pel cap d'Estat maurità, Mohamed Ould Abdel Aziz, estava constituït pels presidents de Txad, d'Àfrica del Sud, de Tanzània i de Burkina Faso. Les conclusions de la relatoria elaborada pel Panell foren: (1) apostar per un govern d'unitat nacional presidit per Alassane Ouattara; (2) garantir una sortida digne al derrotat Laurent Gbagbo; (3) el desarmament dels exrebels i la reestructuració de l'exèrcit; (4) la reestructuració del Consell Electoral Independent (CEI) i del Consell Constitucional així com (5) la creació d'una comissió independent de "Veritat, Justícia i Reconciliació".
Les mediacions acabaren amb l'informe emès pel Panell el 10 de març durant la reunió extraordinària de la UA pel cas ivorià6, en la qual s'instà les parts a complir les recomanacions anteriorment enunciades en un marge de temps limitat, a fi d'aconseguir una solució pacífica a la crisi postelectoral de la Costa d'Ivori. No fou fins el mes de maig quan el Consell Constitucional proclamà Alassane Ouattara president de la República, després de prendre en consideració, segons digué, les recomanacions de la UA.
Unitat ideològica panafricana respecte el cas ivorià
Seguint amb el segon aspecte analític sobre la mediació panafricana, la crisi ivoriana suposà el col·lapse de l'exemplar unitat africana entre els estats membres i, en conseqüència, assenyalà l'autoritat diluïda de l'organització i la complexitat ideològica que la constitueix. Veus contradictòries es manifestaren entre els caps d'Estat, dificultant la presa de decisions de la UA: per exemple, el president d'Àfrica del Sud, Jacob Zuma, realitzà unes declaracions que es desviaven de les resolucions emeses per la CEDEAO i la UA. Per altra banda, el president del Txad, Idriss Deby, demostrà imprevisiblement simpaties per les tesis de Laurent Gbagbo, mentre aquest s'encarregava d'anar capitalitzant les veus crítiques. A través d'arguments antiimperialistes, Gbagbo intentava guanyar-se el cor i la ment d'alguns líders de la UA per, d'aquesta manera, crear confusió sobre la capacitat de la UA de gestionar i resoldre la crisi.
Complexitat domèstica de la crisi postelectoral de la Costa d'Ivori
Pel què fa a aquest aspecte, cal dir que alguns autors afirmen que la crisi postelectoral ivoriana pot ser recordada com un dels casos més complexes que ha tingut el continent africà al llarg de l'última dècada.7 Les probabilitats que les decisions de la UA es complissin disminuïen a mesura que la catàstrofe humanitària s'incrementava, el rol de les Nacions Unides en la gestió del conflicte s'anava dilatant (a causa, en part, de les acusacions de Gbagbo contra la intervenció internacional) i la voluntat dels actors a l'hora de negociar i cedir estava encallada. Com s'ha dit anteriorment, no fou fins a la intervenció armada on s'anuncià el compliment de les recomanacions expressades per la UA. Per tant, el grau d'èxit de la promoció del diàleg com a metodologia per a la resolució del conflicte, en aquest cas particular, restà amb una eficàcia limitada.
En conclusió, algunes lliçons que va extreure la UA sobre la crisi ivoriana foren la influència limitada de l'organització en la resolució del conflictes; la necessitat d'incidir en la recerca de fórmules que permetin reforçar el compromís dels acords de pau; la rellevància d'instaurar més mecanismes africans de prevenció de conflictes; i finalment, el diàleg com a eina, també, d'entesa i consens en el sí de la UA, per tal d'arribar a acords justos que beneficiïn una majoria."
ICIP Working Papers (Institut Català Internacional per la Pau), Nov 1, 2010
""This article argues that, since the end of the Cold War, democracy has become one of the centra... more ""This article argues that, since the end of the Cold War, democracy has become one of the central objectives of hemispheric integration within the Americas. Nevertheless, this objective is still in construction in terms of action.
This argument will be demonstrated by the two central arguments
that will be used to defend our thesis. In the first part, we will explain how OAS’s norms reflect a hemispheric consensus with respect to democracy.
In the second part, we will present two case studies in order to demonstrate the efficiency of inter-american norms and instruments that favour democracy: the OAS’s intervention in democratic destabilization in Venezuela (2002-2004) and the OAS’s intervention in the Honduran Coup d’État (July 2009-January 2010). By developing these two arguments we will be
able to corroborate whether the OAS has actually changed the nature of the normative obligations of member Status with respect to democracy.
Keywords: Democracy, Organization of American States (OAS), International
Regime, Inter-American cooperation, Venezuela and Honduras""
ICIP Working Papers (Institut Català Internacional per la Pau), Nov 1, 2010
Este artículo defiende que, desde el final de la guerra fría, la democracia se ha convertido en u... more Este artículo defiende que, desde el final de la guerra fría, la democracia se ha convertido en uno de los objetivos esenciales del proyecto de integración hemisférica de las Américas. Sin embargo, este objetivo aún está en construcción en lo referente a la acción. Esta idea principal se demostrará a través de otras dos secundarias: por una parte, definiremos el complejo normativo a favor de la democracia albergado en la OEA, a través del estudio de sus normas e instituciones; y por otra, analizaremos dos intervenciones de la OEA en situaciones de crisis democráticas: la intervención durante la estabilización democrática de Venezuela (2002-2004) y la intervención durante la crisis política de Honduras (junio 2009-enero 2010). Gracias al desarrollo de estos dos argumentos, estaremos en condiciones de examinar la puesta en práctica de los objetivos en materia democrática de la OEA y de determinar su grado de cumplimiento a escala nacional.
Esta investigación pretende analizar como la UA, después de casi quince años de su creación, está... more Esta investigación pretende analizar como la UA, después de casi quince años de su creación, está llevando a cabo sus objetivos y estrategias en cuestiones de paz y seguridad, teniendo en cuenta el contexto de realidades altamente complejas dónde debe desplegar sus programas y acciones. La investigación parte de una premisa inicial, de un a priori: el conglomerado normativo de la APSA supone un avance doctrinal, normativo e institucional notable en la regulación de la paz y la seguridad del continente africano. Este avance tiene el potencial de convertir la UA en un actor de difusión normativa relevante.
Si bien es cierto que la comunidad académica se ha esforzado en estudiar por separado la APSA y su evolución por un lado y la AMISOM como operación de apoyo para la paz por el otro, hay una escasez de estudios que se dediquen a prestar atención en como la AMISOM puede funcionar como indicador del grado de efectividad de la APSA, limitando o por el contrario, reforzando la premisa mencionada anteriormente. Tal y como mencionaremos en la metodología, la relevancia de esta tesis se deriva asimismo del tipo de información obtenida para el análisis del estudio de caso, que se ha conseguido a través de estancias de investigación sobre el terreno en tres países africanos en los que el objeto de estudio ha transcurrido: Etiopía, Kenia y Somalia
Uploads
of the new Somali Federal Government (SFG), the rapidly adapting al-Qaeda-linked Islamist al-Shabaab and the success or failure of international support in the pursuit of peace. The emerging perception among sections of the Somali population as well as
the international community of a weak and weakening Somali central government constitutes one of the most challenging developments, with far-reaching implications for the collective push for peace in the country. This situation report proposes that efforts should be aimed at strengthening the government,
since its performance is central to any realistic progress in the country."
the areas of security and the advancement of political processes
in the country. Regarding security, there has been some extension of security beyond Mogadishu and commendable military successes by AMISOM and its allied forces. The most visible political achievement is in the successful inauguration of the
Prime Minister Abdi Farah Shirdon Saaid and his cabinet, including the first female Foreign Minister for Somalia.
in Somalia (AMISOM) is in need of a new mandate. In light of these developments, a Special Committee of Experts from the African Union assessed the mandate of AMISOM, after six years of deployment. This policy paper, which is targeted at both researchers and practitioners working in the field of peace and security, analyses AMISOM’s successes and failures so far, in order to define the crucial elements that have to be
taken into account when renewing the mandate. Examining the trends that AMISOM might develop in the coming months, it provides several strategic recommendations for identifying how AMISOM can best contribute to the stabilization of Somalia and allign its activities to the priorities of the Federal Government of Somalia.
security challenges and imminent state collapse of Somalia. Despite years of bloody fighting, with limited resources that led to a significant number of casualties among soldiers, a general
assessment of AMISOM reflects the importance of this AU-led Peace Support Operation (PSO) in the quest for the stability of the country.
La crisi ivoriana va constituir un gran repte per la Unió Africana en tres sentits: (1) pel que fa al disseny de les fórmules d'intervenció i mediació, (2) pel que fa a la capacitat de la UA en mantenir una unitat ideològica panafricana respecte del conflicte ivorià (3) i, finalment, per la complexitat de la situació domèstica, tant en el deteriorament de la seguretat civil com en la disponibilitat i voluntat per part dels actors de participar en una mediació. Representà, també, una gran oportunitat per demostrar la seva credibilitat en la defensa dels principis que sustenten la recent creada "Carta Africana per a la Democràcia, les eleccions i la governança"3. No obstant això, finalment fou l'ús de la força armada l'element determinant en el desencallament del conflicte, relegant el diàleg en un segon pla.
Intervenció i mediació
La UA va emprendre el procés de mediació el 5 de desembre de 2010 al·legant, d'entrada i amb coherència amb les Nacions Unides, el reconeixement d'Alassane Ouattara com a guanyador dels últims escrutinis mantinguts al país ivorià. Aquesta declaració fou inicialment criticada per la Comunitat Econòmica dels Estats de l'Àfrica de l'Oest (CEDEAO) i en el sí de la pròpia UA per l'impacte en termes de neutralitat que podia provocar en el procés de mediació.
La UA va iniciar els contactes i mediacions entre els actors implicats -això sí, sense gaires resultats significatius- a través d'una controvertida missió liderada per l'expresident d'Àfrica del Sud, Thabo Mbeki4. I, també, a través d'una altra de conjunta encapçalada pel president de la UA, Jean Ping, i el president de la CEDEAO, James Victor Gbeho5. No fou fins el passat mes de febrer quan s'intensificaren les intervencions per part de l'organització panafricana. Així, el Consell de Pau i Seguretat va crear un Panell d'Experts per a la resolució de la crisi, el qual estava adoptant dimensions alarmants. El Panell, presidit pel cap d'Estat maurità, Mohamed Ould Abdel Aziz, estava constituït pels presidents de Txad, d'Àfrica del Sud, de Tanzània i de Burkina Faso. Les conclusions de la relatoria elaborada pel Panell foren: (1) apostar per un govern d'unitat nacional presidit per Alassane Ouattara; (2) garantir una sortida digne al derrotat Laurent Gbagbo; (3) el desarmament dels exrebels i la reestructuració de l'exèrcit; (4) la reestructuració del Consell Electoral Independent (CEI) i del Consell Constitucional així com (5) la creació d'una comissió independent de "Veritat, Justícia i Reconciliació".
Les mediacions acabaren amb l'informe emès pel Panell el 10 de març durant la reunió extraordinària de la UA pel cas ivorià6, en la qual s'instà les parts a complir les recomanacions anteriorment enunciades en un marge de temps limitat, a fi d'aconseguir una solució pacífica a la crisi postelectoral de la Costa d'Ivori. No fou fins el mes de maig quan el Consell Constitucional proclamà Alassane Ouattara president de la República, després de prendre en consideració, segons digué, les recomanacions de la UA.
Unitat ideològica panafricana respecte el cas ivorià
Seguint amb el segon aspecte analític sobre la mediació panafricana, la crisi ivoriana suposà el col·lapse de l'exemplar unitat africana entre els estats membres i, en conseqüència, assenyalà l'autoritat diluïda de l'organització i la complexitat ideològica que la constitueix. Veus contradictòries es manifestaren entre els caps d'Estat, dificultant la presa de decisions de la UA: per exemple, el president d'Àfrica del Sud, Jacob Zuma, realitzà unes declaracions que es desviaven de les resolucions emeses per la CEDEAO i la UA. Per altra banda, el president del Txad, Idriss Deby, demostrà imprevisiblement simpaties per les tesis de Laurent Gbagbo, mentre aquest s'encarregava d'anar capitalitzant les veus crítiques. A través d'arguments antiimperialistes, Gbagbo intentava guanyar-se el cor i la ment d'alguns líders de la UA per, d'aquesta manera, crear confusió sobre la capacitat de la UA de gestionar i resoldre la crisi.
Complexitat domèstica de la crisi postelectoral de la Costa d'Ivori
Pel què fa a aquest aspecte, cal dir que alguns autors afirmen que la crisi postelectoral ivoriana pot ser recordada com un dels casos més complexes que ha tingut el continent africà al llarg de l'última dècada.7 Les probabilitats que les decisions de la UA es complissin disminuïen a mesura que la catàstrofe humanitària s'incrementava, el rol de les Nacions Unides en la gestió del conflicte s'anava dilatant (a causa, en part, de les acusacions de Gbagbo contra la intervenció internacional) i la voluntat dels actors a l'hora de negociar i cedir estava encallada. Com s'ha dit anteriorment, no fou fins a la intervenció armada on s'anuncià el compliment de les recomanacions expressades per la UA. Per tant, el grau d'èxit de la promoció del diàleg com a metodologia per a la resolució del conflicte, en aquest cas particular, restà amb una eficàcia limitada.
En conclusió, algunes lliçons que va extreure la UA sobre la crisi ivoriana foren la influència limitada de l'organització en la resolució del conflictes; la necessitat d'incidir en la recerca de fórmules que permetin reforçar el compromís dels acords de pau; la rellevància d'instaurar més mecanismes africans de prevenció de conflictes; i finalment, el diàleg com a eina, també, d'entesa i consens en el sí de la UA, per tal d'arribar a acords justos que beneficiïn una majoria."
This argument will be demonstrated by the two central arguments
that will be used to defend our thesis. In the first part, we will explain how OAS’s norms reflect a hemispheric consensus with respect to democracy.
In the second part, we will present two case studies in order to demonstrate the efficiency of inter-american norms and instruments that favour democracy: the OAS’s intervention in democratic destabilization in Venezuela (2002-2004) and the OAS’s intervention in the Honduran Coup d’État (July 2009-January 2010). By developing these two arguments we will be
able to corroborate whether the OAS has actually changed the nature of the normative obligations of member Status with respect to democracy.
Keywords: Democracy, Organization of American States (OAS), International
Regime, Inter-American cooperation, Venezuela and Honduras""
La investigación parte de una premisa inicial, de un a priori: el conglomerado normativo de la APSA supone un avance doctrinal, normativo e institucional notable en la regulación de la paz y la seguridad del continente africano. Este avance tiene el potencial de convertir la UA en un actor de difusión normativa relevante.
Si bien es cierto que la comunidad académica se ha esforzado en estudiar por separado la APSA y su evolución por un lado y la AMISOM como operación de apoyo para la paz por el otro, hay una escasez de estudios que se dediquen a prestar atención en como la AMISOM puede funcionar como indicador del grado de efectividad de la APSA, limitando o por el contrario, reforzando la premisa mencionada anteriormente. Tal y como mencionaremos en la metodología, la relevancia de esta tesis se deriva asimismo del tipo de información obtenida para el análisis del estudio de caso, que se ha conseguido a través de estancias de investigación sobre el terreno en tres países africanos en los que el objeto de estudio ha transcurrido: Etiopía, Kenia y Somalia
of the new Somali Federal Government (SFG), the rapidly adapting al-Qaeda-linked Islamist al-Shabaab and the success or failure of international support in the pursuit of peace. The emerging perception among sections of the Somali population as well as
the international community of a weak and weakening Somali central government constitutes one of the most challenging developments, with far-reaching implications for the collective push for peace in the country. This situation report proposes that efforts should be aimed at strengthening the government,
since its performance is central to any realistic progress in the country."
the areas of security and the advancement of political processes
in the country. Regarding security, there has been some extension of security beyond Mogadishu and commendable military successes by AMISOM and its allied forces. The most visible political achievement is in the successful inauguration of the
Prime Minister Abdi Farah Shirdon Saaid and his cabinet, including the first female Foreign Minister for Somalia.
in Somalia (AMISOM) is in need of a new mandate. In light of these developments, a Special Committee of Experts from the African Union assessed the mandate of AMISOM, after six years of deployment. This policy paper, which is targeted at both researchers and practitioners working in the field of peace and security, analyses AMISOM’s successes and failures so far, in order to define the crucial elements that have to be
taken into account when renewing the mandate. Examining the trends that AMISOM might develop in the coming months, it provides several strategic recommendations for identifying how AMISOM can best contribute to the stabilization of Somalia and allign its activities to the priorities of the Federal Government of Somalia.
security challenges and imminent state collapse of Somalia. Despite years of bloody fighting, with limited resources that led to a significant number of casualties among soldiers, a general
assessment of AMISOM reflects the importance of this AU-led Peace Support Operation (PSO) in the quest for the stability of the country.
La crisi ivoriana va constituir un gran repte per la Unió Africana en tres sentits: (1) pel que fa al disseny de les fórmules d'intervenció i mediació, (2) pel que fa a la capacitat de la UA en mantenir una unitat ideològica panafricana respecte del conflicte ivorià (3) i, finalment, per la complexitat de la situació domèstica, tant en el deteriorament de la seguretat civil com en la disponibilitat i voluntat per part dels actors de participar en una mediació. Representà, també, una gran oportunitat per demostrar la seva credibilitat en la defensa dels principis que sustenten la recent creada "Carta Africana per a la Democràcia, les eleccions i la governança"3. No obstant això, finalment fou l'ús de la força armada l'element determinant en el desencallament del conflicte, relegant el diàleg en un segon pla.
Intervenció i mediació
La UA va emprendre el procés de mediació el 5 de desembre de 2010 al·legant, d'entrada i amb coherència amb les Nacions Unides, el reconeixement d'Alassane Ouattara com a guanyador dels últims escrutinis mantinguts al país ivorià. Aquesta declaració fou inicialment criticada per la Comunitat Econòmica dels Estats de l'Àfrica de l'Oest (CEDEAO) i en el sí de la pròpia UA per l'impacte en termes de neutralitat que podia provocar en el procés de mediació.
La UA va iniciar els contactes i mediacions entre els actors implicats -això sí, sense gaires resultats significatius- a través d'una controvertida missió liderada per l'expresident d'Àfrica del Sud, Thabo Mbeki4. I, també, a través d'una altra de conjunta encapçalada pel president de la UA, Jean Ping, i el president de la CEDEAO, James Victor Gbeho5. No fou fins el passat mes de febrer quan s'intensificaren les intervencions per part de l'organització panafricana. Així, el Consell de Pau i Seguretat va crear un Panell d'Experts per a la resolució de la crisi, el qual estava adoptant dimensions alarmants. El Panell, presidit pel cap d'Estat maurità, Mohamed Ould Abdel Aziz, estava constituït pels presidents de Txad, d'Àfrica del Sud, de Tanzània i de Burkina Faso. Les conclusions de la relatoria elaborada pel Panell foren: (1) apostar per un govern d'unitat nacional presidit per Alassane Ouattara; (2) garantir una sortida digne al derrotat Laurent Gbagbo; (3) el desarmament dels exrebels i la reestructuració de l'exèrcit; (4) la reestructuració del Consell Electoral Independent (CEI) i del Consell Constitucional així com (5) la creació d'una comissió independent de "Veritat, Justícia i Reconciliació".
Les mediacions acabaren amb l'informe emès pel Panell el 10 de març durant la reunió extraordinària de la UA pel cas ivorià6, en la qual s'instà les parts a complir les recomanacions anteriorment enunciades en un marge de temps limitat, a fi d'aconseguir una solució pacífica a la crisi postelectoral de la Costa d'Ivori. No fou fins el mes de maig quan el Consell Constitucional proclamà Alassane Ouattara president de la República, després de prendre en consideració, segons digué, les recomanacions de la UA.
Unitat ideològica panafricana respecte el cas ivorià
Seguint amb el segon aspecte analític sobre la mediació panafricana, la crisi ivoriana suposà el col·lapse de l'exemplar unitat africana entre els estats membres i, en conseqüència, assenyalà l'autoritat diluïda de l'organització i la complexitat ideològica que la constitueix. Veus contradictòries es manifestaren entre els caps d'Estat, dificultant la presa de decisions de la UA: per exemple, el president d'Àfrica del Sud, Jacob Zuma, realitzà unes declaracions que es desviaven de les resolucions emeses per la CEDEAO i la UA. Per altra banda, el president del Txad, Idriss Deby, demostrà imprevisiblement simpaties per les tesis de Laurent Gbagbo, mentre aquest s'encarregava d'anar capitalitzant les veus crítiques. A través d'arguments antiimperialistes, Gbagbo intentava guanyar-se el cor i la ment d'alguns líders de la UA per, d'aquesta manera, crear confusió sobre la capacitat de la UA de gestionar i resoldre la crisi.
Complexitat domèstica de la crisi postelectoral de la Costa d'Ivori
Pel què fa a aquest aspecte, cal dir que alguns autors afirmen que la crisi postelectoral ivoriana pot ser recordada com un dels casos més complexes que ha tingut el continent africà al llarg de l'última dècada.7 Les probabilitats que les decisions de la UA es complissin disminuïen a mesura que la catàstrofe humanitària s'incrementava, el rol de les Nacions Unides en la gestió del conflicte s'anava dilatant (a causa, en part, de les acusacions de Gbagbo contra la intervenció internacional) i la voluntat dels actors a l'hora de negociar i cedir estava encallada. Com s'ha dit anteriorment, no fou fins a la intervenció armada on s'anuncià el compliment de les recomanacions expressades per la UA. Per tant, el grau d'èxit de la promoció del diàleg com a metodologia per a la resolució del conflicte, en aquest cas particular, restà amb una eficàcia limitada.
En conclusió, algunes lliçons que va extreure la UA sobre la crisi ivoriana foren la influència limitada de l'organització en la resolució del conflictes; la necessitat d'incidir en la recerca de fórmules que permetin reforçar el compromís dels acords de pau; la rellevància d'instaurar més mecanismes africans de prevenció de conflictes; i finalment, el diàleg com a eina, també, d'entesa i consens en el sí de la UA, per tal d'arribar a acords justos que beneficiïn una majoria."
This argument will be demonstrated by the two central arguments
that will be used to defend our thesis. In the first part, we will explain how OAS’s norms reflect a hemispheric consensus with respect to democracy.
In the second part, we will present two case studies in order to demonstrate the efficiency of inter-american norms and instruments that favour democracy: the OAS’s intervention in democratic destabilization in Venezuela (2002-2004) and the OAS’s intervention in the Honduran Coup d’État (July 2009-January 2010). By developing these two arguments we will be
able to corroborate whether the OAS has actually changed the nature of the normative obligations of member Status with respect to democracy.
Keywords: Democracy, Organization of American States (OAS), International
Regime, Inter-American cooperation, Venezuela and Honduras""
La investigación parte de una premisa inicial, de un a priori: el conglomerado normativo de la APSA supone un avance doctrinal, normativo e institucional notable en la regulación de la paz y la seguridad del continente africano. Este avance tiene el potencial de convertir la UA en un actor de difusión normativa relevante.
Si bien es cierto que la comunidad académica se ha esforzado en estudiar por separado la APSA y su evolución por un lado y la AMISOM como operación de apoyo para la paz por el otro, hay una escasez de estudios que se dediquen a prestar atención en como la AMISOM puede funcionar como indicador del grado de efectividad de la APSA, limitando o por el contrario, reforzando la premisa mencionada anteriormente. Tal y como mencionaremos en la metodología, la relevancia de esta tesis se deriva asimismo del tipo de información obtenida para el análisis del estudio de caso, que se ha conseguido a través de estancias de investigación sobre el terreno en tres países africanos en los que el objeto de estudio ha transcurrido: Etiopía, Kenia y Somalia