Ернст Боріс Чейн
Ернст Боріс Чейн | |
---|---|
Ernst Boris Chain | |
![]() | |
Народився | 19 червня 1906 Берлін, Німеччина |
Помер | 12 серпня 1979 (73 роки) Малрені, Мейо, Ірландія |
Країна | ![]() |
Діяльність | біохімік, викладач університету, хімік |
Alma mater | Університет Фрідріха-Вільгельма |
Галузь | біохімія |
Заклад | Кембриджський університет Оксфордський університет |
Науковий ступінь | доктор філософії (1930) і Q17325596? (1945) |
Членство | Лондонське королівське товариство Академія наук СРСР Французька академія наук Національна академія дей-Лінчей Російська академія наук Національна академія наук Італіїd Паризька медична академія |
Відомий завдяки: | відкриття пеніциліну |
У шлюбі з | Anne Beloff-Chaind |
Нагороди | ![]() |
![]() |
Ернст Боріс Чейн (англ. Ernst Boris Chain — Ернст Боріс Чейн, нім. Ernst Boris Chain — Ернст Боріс Хайн, 19 червня, 1906, Берлін — 12 серпня, 1979, Малрені, Мейо) — британський біохімік німецького походження, лауреат Нобелівської премії з фізіології або медицини 1945 року (спільно з Александром Флемінгом і Говардом Флорі) «за відкриття пеніциліну і його цілющого впливу при різних інфекційних хворобах».
Народився в Берліні в єврейській сім'ї промисловця і хіміка, недавнього іммігранта з Могильова Михайла Хаїна (пом. 1919) і Маргарити Ейснер Хаїн, рідної сестри одного з керівників Баварської республіки Курта Ейснера.[1] Навчався в Luisengymnasium і ще в гімназичні роки під враженням від відвідин батьківській лабораторії і фабрики зацікавився хімією. У 1930 році закінчив Університет Фрідріха-Вільгельма і наступні три роки займався дослідженнями в області ензимології в клініці Шаріте. З приходом до влади нацистів і зростанням антисемітських настроїв, у 1933 Чейн перебрався у Велику Британію, де до 1935 року працював в Кембриджі, у лабораторії Нобелівського лауреата Фредеріка Хопкінса з вивчення фосфоліпідів. У 1935 році Чейна запросили в Оксфордський університет і в наступному році він отримав позицію лектора в університетській школі патології.
У 1948 році СРСР використав Чейна для обходу обмежень на постачання обладнання для промислового виробництва пеніциліну, що було накладено на СРСР через розробку біологічної зброї: 100-сторінковий звіт Чейна детально описував технологію промислового виробництва пеніциліну, і лише після його отримання СРСР зміг налагодити промислове виробництво[2].
З 1954 року був членом Ради директорів Інституту Вейцмана в Ізраїлі. Вийшовши на пенсію, оселився в Ірландії.
Дружина (з 1948 року) — біохімік Енн Бєлов (Anne Beloff-Chain), сестра відомого британського історика барона Макса Бєлова[en] (1913—1999) і журналістки Нори Бєлов (Nora Beloff, 1919—1997), співавтор ряду наукових робіт чоловіка. Сини — імунолог, професор Міського коледжу Лондона Бенджамін Чейн (Benjamin M. Chain) і президент ради директорів біотехнологічних і фармацевтичних компаній Mindset BioPharmaceuticals, Intellect Neurosciences та інших у США та Ізраїлі, біохімік Даніел Чейн (Daniel G. Chain).
- ↑ Ернст Боріс Чейн — Факти [Архівовано 11 серпня 2014 у Wayback Machine.](англ.)
- ↑ Mauro Capotti. Cold Drugs. Circulation, Production and Intelligence of Antibiotics in Post-WWII Era. Medicina nei Secoli Arte e Scienza, 26/2 (2014) 401-422
- Біографія Чейна
- Біографія Ернста Чейна на сайті Нобелівського комітету [Архівовано 26 вересня 2010 у Wayback Machine.] (англ.).
- Нобелівська лекція Ернста Чейна [Архівовано 15 грудня 2010 у Wayback Machine.] (англ.).
![]() |
Це незавершена стаття про науковця. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |
Помилка Lua у Модуль:External_links у рядку 56: assign to undeclared variable 'link'.
- Народились 19 червня
- Народились 1906
- Померли 12 серпня
- Померли 1979
- Доктори філософії
- Члени Лондонського королівського товариства
- Члени АН СРСР
- Члени Французької академії наук
- Члени Національної Академії дей-Лінчей
- Академіки РАН
- Члени Національної медичної академії Франції
- Лауреати Нобелівської премії з фізіології або медицини
- Уродженці Берліна
- Німецькі лауреати нобелівської премії
- Британські біохіміки
- Біологи XX століття
- Іноземні члени АН СРСР
- Кавалери ордена Вранішнього сонця 2 класу
- Натуралізовані громадяни Великої Британії