34
·
·
Sábado, 9 VII 2022
El convent de Mínims d’Ondara
ROSA RIBES FORNÉS
El Convent de Mínims d’Ondara va ser fundat pel Marqués de Guadalest
l’any 1611 / Foto Josep A. Gisbert
les seues primeres excavacions, “just quan
estava realitzant-se encara el que ara sembla
antiquíssim, l’autopista A7”, recorda-. I la
setmana passada, com ja hem dit, vam dedicar
en esta secció un article a un bon pintor de
la comarca, conegut però en certa manera
oblidat, Miquel Vaquer, gran retratista i
gran pintor de bodegons i flors. Va realitzar
algunes pintures murals d’interés en la dècada
dels 40 i 50 en parròquies del nostre voltant,
edificis que havien sigut desmantellats durant
la guerra civil, i vam parlar també del quadre
de la Soledat que es va rifar en el programa
de festes de l’any 1949. El quadre es quedaria
finalment en el temple que allotja la Verge
de la Soledat.
Seguint el fil del relat, al nostre interlocutor
li va vindre al cap un llibre comprat fa molts
anys, la Crónica General de la Orden de los
Mínimos, de Sant Francesc de Paula, el seu
fundador. Subratlla que un dels convents de
Mínims importants que va haver a la Província de València, i que va estar instituït i
fundat a primeries del segle XVII, va ser el
d’Ondara, on sempre ha hagut una devoció
especial pels Mínims. “Bona prova és que
encara en el segle XX -indica- a molts dels
que naixien a Ondara es posaven com a nom
de pila Francesc de Paula”.
La Crónica General de la Orden de los
Mínimos fou editada a Madrid l’any 1619 i
presenta l’estat de distribució i expansió de
l’Orde. En el s. XVI pràcticament només hi
havia 3 convents en l’àmbit del que després
seria la Província de València de l’Orde de
Mínims. Eren el de València, amb l’església
dedicada a Sant Sebastià i Sant Francesc de
Paula, fundat l’any 1537 i l’església consagrada el 1547; el convent d’Alaquàs, fundat
el 1534; i el de Castalla, fundat el 1586. En
el primer terç del s. XVII, quan es funda el
convent d’Ondara, hi hagué una expansió
important de l’Orde.
Qui eren els actors de la fundació d’estos
convents? De vegades, diu Gisbert, era la
pròpia vila. Però en la majoria dels casos
eren els nobles senyors que tenien la senyoria
d’un indret determinat i que volien donar una
mostra de munificència i de ben fer de cara a
la societat. Es fundaren així molts convents,
com el dels Franciscans i les Agustines a
Dénia, este últim lligat a la figura del Duc de
Lerma. “D’alguna manera”, afegeix, “estos
nobles senyors invertiren una part dels guanys
impositius de les seues senyories fundant estes
institucions, com les de l’Orde de Mínims, que
eren en una primera època per fer el bé, cuidar
als malalts i també per a la contemplació.
El convent d’Alaquàs fou fundat el 1534
per Jaume Garcia d’Aguilar, senyor de la Baronia d’Alaquàs, i el de Castalla pel Duque de
Mandas el 1586. Després hi ha una diàspora
i una expansió i de tres, en el moment de la
(Passa a la pàg. següent)
“O
ndara, villa del partido de Denia, provincia de Alicante, dista de Valencia quince leguas
[...] Los vestigios de población antigua que se encuentran en esta villa, dice nuestro autor, mani-
fiestan que fue considerable en tiempo de la dominación romana, pues que en ella hubo seviros,
decuriones y persones notables de las gentes Terencia, Junia y Emilia. Los ancianos refirieron
al autor haber visto en sus tiempos muchas inscripciones a más de las que existían, las cuales
emplearon en obres particulares, y recordaron haber visto un edificio de cantería, que creyeron
de la más remota antigüedad, y de donde se sacaron muchos sillares que aprovecharon los
vecinos en sus obras. Afirma el autor que se descubrían parte en aquellos cimientos, así como
también le mostraron varias monedes de colonias y municipios españoles, romanas y del bajo
imperio, encontrades en aquella localidad y en sus inmediaciones. [...] En la calle llamada de
Serra se veían muchas piedras labradas de edificios romanos, la mayor parte cuadradas con
huecos en el centro de tres pulgadas de hondo y dos de luz, los cuales según Vitruvio servían
para que en ellos hiciesen presa las tenazas con que se agarraban para colocarlas en su lugar”.
Medalla amb la imatge de la Verge de la Soledat
per una part i la de Sant Frances de Paula pert l’altra / Foto
Josep A. Gisbert
35
·
(Ve de la pàg. anterior)
In conversation with / En conversa amb Josep A. Gisbert Santonja
La figura de Miquel Vaquer, gran retratista
i pintor d’Ondara, ens permetia parlar la
setmana passada en esta secció de la Verge
de la Soledat. Precisament se celebren ara
les festes patronals en honor a la Soledat i
aprofitem l’avinentesa per parlar del Convent
de Mínims i la devoció a la patrona.
No es pot assegurar amb certesa quan
comença el culte a la Verge de la Soledat.
“Si llegim la Història d’Ondara de Robert
Miralles -diu Josep A. Gisbert- es veu com
hi ha una publicació, que té ara poc més d’un
segle, on remunta a finals del segle XVIII
la devoció a la Verge amb la donació d’una
imatge al convent”. Ara bé, l’arqueòleg es
pregunta si el fet que en eixa data es donara
una imatge a semblança de la Virgen de la
Paloma de Madrid, “que és un poc el seu
predecessor perquè és allí el primer lloc on
hi ha una vertadera devoció per la Verge de
la Soledat”, vol dir realment que a finals del
selge XVIII començara esta devoció.
Josep A. Gisbert té la teoria que des del
moment fundacional del convent d’Ondara
deuria haver un altar dedicat a la Verge de
la Soledat. Es només una hipòtesis que, com
totes, s’hauria de comprovar escorcollant en
els arxius i amb documentació que l’avalara.
Es basa en la relació entre l’Orde de Mínims de Sant Francesc de Paula, fundadora
del convent, i la devoció a la Verge de la
Soledat. Així ho deixa palés, per exemple,
una medalla del segle XVIII que té per una
banda la imatge de la Verge de la Soledat
i per l’altra, la de Sant Francesc de Paula.
No vol dir que la medalla estiga relacionada
amb Ondra, però sí permet veure que hi ha
un vincle devocional entre el sant i la Verge.
“És molt possible -explica- que des de la
mateixa fundació dels Mínims, amb independència que el convent estiguera dedicat
a la Concepció de la Verge Maria, hi haguera
un vincle devocional en el convent per part
dels Mínims cap a la Verge de la Soledat”.
Amb Gisbert hem parlat de qüestions
relacionades amb Ondara en vàries ocasions.
Per a ell, presentar en qualsevol indret de
la comarca alguna cosa relacionada amb la
història o el patrimoni no deixa de ser un
goig. En el cas d’Ondara, a l’estiu de 2020,
vam realitzar un interessant reportatge amb
Àngela Giner, de Juguetes Giner, sobre la
fàbrica de guitarres del seu pare. A finals
de 2021, aprofitant una conferència que va
donar l’arqueòleg a Beniarbeig, ens vam
introduir en la qüestió de les vies i les viles
romanes importants existents a la comarca.
Ens vam detindre en les excavacions i la
necròpolis de la partida Vinyals -una de
·
Sábado, 9 VII 2022
Paràgraf estret de l’obra de Antonio Valcárcel de Saboya y Moura,
comte de Lumiares i príncep Pius, publicada per Antonio Delgado en
Memorias de la Real Academia de la Historia (Madrid, 1852)
publicació del llibre (1619) ja en són 9 a la
Província de València. El Duc de Gandia
funda el 1603 el Convent de la Pobla del
Duc; la Vila funda el mateix any un convent
en Viver; en l’ermita de Montserrate, el 1605
es funda el Convent de Mutxamel; el Marqués
de Guadalest funda el d’Ondara el 1611 i el
1616, el Duc de Lerma funda el de Xàbia.
Josep A. Gisbert recorda amb un somriure
quan Robert Miralles, el desembre de 2013,
li va fer arribar el seu llibre Ondara. Dels
orígens a 1900. “No sé quants anys va estar
fent-lo , però jo diria que com a mínim 20
-apunta- i amb ell va fer realitat un dels
seus somnis”. Després d’haver-lo rellegit
recentment, recomana la seua lectura. En els
capítols que van del segle XVII al XIX, es pot
trobar tota una mena de documentació sobre la
història del convent, el moment fundacional,
la seua arquitectura, com evoluciona en el
segle XVIII, quin tipus d’activitat domèstica
i professional realitzen els frares Mínims, el
procés de desamortització del segle XIX i
els usos que tindria durant segles XIX i XX,
“tot molt ben documentat”. Ajuda també el
llibre, assegura, a vore quin era el context de
l’Ondara de primeries del segle XVII.
El convent el funda Felipe de Cardona, el
Marqués de Guadalest, tres anys després de
l’expulsió del moriscos i en ple procés de
repoblació, “mals anys -com ell diu- perquè
l’expulsió va suposar un vertader horror per a
les arques de la noblesa valenciana en faltar la
mà agrícola, fonamental per a tirar endavant
els seus camps”. Felipe de Cardona signa el
mateix any 1611 la Carta de Repoblament
d’Ondara i porta endavant la fundació del
convent.“El context està molt ben estudiat,
amb un conjunt de referències documentals on
es donja a conéixer quin era l’estat d’Ondara
el 1609”, matisa. Robert Miralles relata que
Los primeros calores del verano ya los
tenemos aquí y la época estival ha llenado
ya Calp de visitantes y turistas en busca del
mejor escenario posible para disfrutar de las
merecidas vacaciones. A Calp, como a toda
la Marina Alta, poca promoción turística
hace falta para que sea uno de los destinos
turísticos más apreciados y buscados. Pero
siempre es bueno llegar a donde no nos
conozcan y mostrar lo que somos capaces
de ofrecer. Y, aunque parezca mentira, la
filatelia puede ser ese soporte publicitario
imprescindible para que no existan fronteras
a la hora de mostrar la belleza de lo que al
turista le espera si decide visitarnos.
Durante unos años Calp así lo entendió
y desde el Departamento de Turismo se solicitó a Correos la emisión de unas tarjetas
prefranqueadas, que en el argot filatélico se
conocen como “Enteros Postales”. Dicho sea
de paso, Calp ha sido siempre muy puesta a
dar a conocer su patrimonio histórico, cultural y social a través de estos soportes postales
que Correos ofrece, en forma de iniciativa
privada, bien desde la Agrupación Filatélica
de Calp, o bien desde el propio consistorio.
En la comarca, el caso de Calp no es un caso
puntual. Tenemos otros ejemplos como el
de Dénia, Benissa o Teulada donde, a través
de estas tarjetas que ya llevan el franqueo
incorporado, se han dado a conocer a todo
el mundo a través, primero de la correspondencia epistolar y después a través de la
filatelia, gran parte del patrimonio que estas
localidades poseen y quieren dar a conocer.
Desgraciadamente son pocas las instituciones públicas de nuestro entorno que han
visto el potencial turístico que pueden tener
estas emisiones postales en forma de tarjeta
prefranqueada. Todo lo contrario pasa en
otras zonas de la geografía española como
el caso de las Islas Canarias, donde desde
gran parte de sus ayuntamientos se apuesta
fuerte cada año en promocionar la belleza
de esas islas y su gente.
No hay que olvidar que la mejor forma
de dar divulgación o difusión de algo, como
soporte publicitario incluso, y que sabemos
Portda i interior del
llibre Crónica General de la Orden de
los Mínimos, de Sant
Francesc de Paula,
on s’indica que un
dels convents de
Mínims importants
que va haver a la
Província de València
i que va estar instituït
i fundat a primeries
del segle XVII va ser
el d’Ondara,/ Fotos
Josep A. Gisbert
“La històrioa del Convent és molt semblant i paral·lela a la que
coneguem del convent de Jesús Pobre”
disposava de 160 cases de moriscos, en aquell
moment abandonades i objecte de repoblament, i 30 cases de cristians vells, en la seua
majoria funcionaris relacionats amb el govern i
la pràctica impositiva de la Senyoria del senyor
de Guadalest. Gisbert recorda que la aljama
morisca en este indret era realment notòria i
important fins el moment de la seua expulsió.
La fundació del convent suposa l’entrada
d’una sèrie d’aspirants, provinents de la noblesa i de famílies benestants, però també d’altres
que potser no ho són tant. El nivell cultural
dels que l’integren originàriament i durant els
segles XVII i XVII és alt. Són ben coneixedors
del llatí i de la gramàtica, “tan ben coneixedors
que, com veiem també en l’obra de Miralles,
durant èpoques determinades un dels treballs
que realitzen estos monjos és precisament la
docència, la formació de xiquetes i xiquets
d’Ondara”.
És eixa cultura que estava inserida dins del
convent la que possiblement feu que en el segle
XVII hi haguera un interès per les troballes arqueològiques que es realitzaven tant a Ondara
com a la ciutat romana de Dinaium, a l’Hort
de Morant de Dénia, subratlla l’arqueòleg.
Això va permetre atresorar una col·lecció
d’inscripcions que estaven dins de l’edifici i
dins de les hortes del convent. Algunes encara
es conserven a Ondara.
Sobre el seu origen, Gisbert explica que
sempre s’havia pensat que alguna d’elles
podria pertànyer a una vila romana existent
en al pròpia Ondara o a alguna de les dos
viles importants que té el terme municipal,
una d’elles Vinyals. “Però el que ha donat la
Apuntes filatélicos
Las prefranqueadas turísticas de Calp
Por José Ivars Ivars
que no acabará en un cubo de la basura, es
cualquiera de las modalidades postales que
ofrece Correos actualmente.
Volviendo a la tarjetas turísticas de Calp,
promovidas a través del ente postal, Correos
y Telégrafos, decir que la primera de ellas se
emite en el año 2017, siempre con la llegada
del verano. En aquella ocasión, la Concejalía
de Turismo eligió una imagen con alusión a
los tesoros que la Villa del Peñón ofrece al
turista con el slogan “Calpe. Where Live is
Beautitul”. Tanto de esta emisión como de las
posteriores se pusieron en circulación 1.000
ejemplares de cada una de ellas, y todas estas
tarjetas prefranqueadas llevaban impreso un
sello con tarifa “B”, correspondiente al envío
de este soporte a cualquier país de Europa.
Al año siguiente, 2018, Turismo de Calp
repite iniciativa, en esta ocasión con una
nueva emisión de estas tarjetas que invitarán
al turista a sumergirse en Calp. La tarjeta
muestra la silueta de Ifac, un mar azul y
limpio, y lo que asemeja a un buceador, con
la inscripción que se puede leer y que dice
“Summérgete. Calp te espera”. Un curioso
juego de palabras que a muchos filatelistas
temáticos les ha venido bien para incorporar
esta pieza a su colección.
“Enjoy Calp” será el mensaje que aparecerá en la emisión del año 2019, de la que el
recerca arqueològica sobre la tipologia d’estes
inscripcions ens ha fet veure que almenys dues
d’elles, publicades com a provinents d’Ondara,
en realitat pertanyen al Forum de Dianium”,
senyala. Formarien part de la decoració del
Forum, d’eixos pedestals amb epígrafs o
inscripcions amb els característics rombos als
costats dels quals parlàrem en un altre article
de la sèrie Descobrir Dianium. Obres com
les del sistema murari renaixentista de la part
nord adjacent a l’Hort de Morant propiciaren
l’aparició d’alguns monument epigràfics. “Fou
el moment que estos cultes monjos decidiren
traslladar alguna de les inscripcions a Ondara,
como ocorregué també amb la que es conserva
a l’ermita de Santa Paula de Dénia, totes elles
provinents del fòrum de Dianium”. La història
i el patrimoni, com veiem, estan entrellaçats.
Ayuntamiento de Calp solicitó nuevamente
1.000 ejemplares y donde la misma ofrece
un total de 20 vistas de la población, con
una promoción turística bien ideada. Más
sencilla fue la imagen escogida para la última de las tarjetas turísticas prefranqueadas
calpinas. En el año 2020, Correos pone en
circulación un nuevo entero postal con temática calpina y para la ocasión se quiso dar
resonancia turística al emblemático “Baños
de la Reina”, con una fotografía del fotógrafo
calpino Francisco J. De Gea Fernández.
Todas estas tarjetas, que cuentan para el
filatelista con el anverso y el reverso, tienen
la peculiaridad de que Correos permite darle
el formato deseado. Con ello, y con un buen
diseño, el papel de divulgación que con
ellas se hace (o se hizo) es infinito. Las de
Calp cuentan además con un código QR,
que hace posible acceder a quién la tiene
o recibe a los formatos multimedia que
desde el Ayuntamiento de Calp se ofrecen
para conocer más y mejor este paraíso del
mediterráneo.
Las primeras tarjetas prefranqueadas,
de las llamadas Turísticas, aparecen en el
año 2012, y fue Benidorm junto a Toledo y
Madrid, de los primeros destinos turísticos
que se interesaron por esta modalidad postal.
Era otro formato pero tanto usuarios como
coleccionistas apostaron por ellas, y su interés fue creciendo con el paso de los años.
El año 2020 fue el último que contamos con
estas tarjetas enteropostales “turísticas”.
Cabe que la razón fuese esa pandemia que
trastocó toda una realidad y normalidad. Pero
la pandemia, aunque sigue entre nosotros, ha
dado la tregua suficiente para que una nueva
normalidad venga para quedarse. Pero este
año, muchos filatelistas de todo el mundo
esperaban poder ver una nueva emisión de
las turísticas tarjetas prefranqueadas. Tendremos que esperar al próximo verano y tal
vez se unan a esta interesante y beneficiosa
iniciativa otras poblaciones de la comarca,
que necesitan de novedosas ideas turísticas
para promocionar por todo el mundo los
encantos de nuestra tierra.