Papež Pij I.
Sveti Pij I. | |
---|---|
![]() | |
Papež Pij I. | |
Pričetek papeževanja | okoli 142 |
Konec papeževanja | okoli okoli 154 |
Predhodnik | Higin |
Naslednik | Anicet |
Zaporedje | 10. papež |
Osebni podatki | |
Rojen | konec 1. stoletja n. št. Oglej, Italija - Rimsko cesarstvo |
Umrl | okoli 154 Rim, (Rimsko cesarstvo) |
Etničnost-nacionalnost | Rimljan |
Starši | oče Rufin |
Svetništvo | |
Častijo ga | Anglikanska cerkev Pravoslavna cerkev Luteranci Rimskokatoliška cerkev |
Razglasil ga je | predtridentisnko obdobje |
Relikviarij | Vatikan (Rim) |
Čaščenje prenehalo | od 1969 se ne časti več kot mučenec v Rimskokatoliški Cerkvi |
Drugi papeži z imenom Pij |
Sveti Pij I., papež, * konec 1. stoletje n. št., Oglej, Rimsko cesarstvo); † okoli 154, Rim.
Življenjepis
[uredi | uredi kodo]Pij je bil rojen v mestu Oglej. Očetu je bilo ime Rufin(us). Njegov brat je bil verjetno Hermas[1], ki pravi o sebi, da je bil najprej suženj, a potem svobodnjak.
Mladi Pij je spoznal krščanstvo najbrž v Rimu, kamor je prišel skupaj z bratom in kjer je bil posvečen v prezbiterja ali duhovnika. Po smrti papeža Higina se je Cerkev skozi tri dni postila in molila, nato pa ga je razglasila za rimskega škofa.
Uvajanje spovedi
[uredi | uredi kodo]Menijo, da je Pij I. uvedel današnjo obliko spovedi, ki obsega tudi kesanje in odvezo.[2]
Apologeti
[uredi | uredi kodo]Za časa papeževanja Pija I. se je gnosticizem skušal v Rimu še bolj uveljaviti; Kerdonu in Valentinu se je pridružil še gnostični učitelj Markion. Proti gnosticizmu je nastopil sloviti filozof in mučenec sveti Justin, ki je pod cesarjem Antoninom Pijem (138-161) prišel v Rim in tam ustanovil svojo šolo. Razen spisov zoper gnosticizem in Markiona je sestavil še dva zagovora krščanstva; prvega je naslovil na cesarja, drugega pa na rimski senat. Justin je pobijal neutemeljene obtožbe zoper kristjane in razkrinkaval lažnivo obrekovanje s strani poganov. Njegov je tudi Dialog z Judom Trifonom, najstarejši ohranjeni krščanski zagovor pred judovskimi obtožbami.[3]
Smrt in češčenje
[uredi | uredi kodo]V Rimskokatoliški cerkvi je njegov god 11. julija.
Ocena
[uredi | uredi kodo]Sveti Pij I. je doživljal med svojim pontifikatom mnoga nasprotovanja. Dejstvo, da je učil apologet Justin krščanski nauk na znanstveni podlagi v Rimu in da so gnostični učitelji med seboj kar tekmovali, kdo bo imel več uspeha prav v Rimu, govori v prid temu, da so imeli Rim za središče krščanstva in rimskega škofa za njegovega vrhovnega poglavarja.
- Po koledarski reformi 1969 je god sv. Pija I. ohranjen kot neobvezni, vendar ni več omenjen kot mučenec, ker za to menda ni zadosti zgodovinskih dokazov.
Biografski podatki v Hermasovem Pastirju niso ravno zanesljivi. Na splošno menijo, da je nastalo Hermasovo delo Pastir v času papeža Pija I. in ne že za časa Klemena, kot je notri omenjeno.[4]
Opombe
[uredi | uredi kodo]- ↑ Hermas je napisal znano spokorniško knjigo Pastir
- ↑ Tomašević Silvije: Pape kroz povijest, Adamić, Rijeka, 2003., ISBN 953-219-111-9, str. 70
- ↑ M. Benedik: Papeži od Petra do Janeza Pavla II., str 21s.
- ↑ Bangha B.: Katolikus lexikon, 2. zv., str. 280.
Viri
[uredi | uredi kodo]- B. Bangha: Katolikus lexikon I-IV, A magyar kultúra kiadása, Budapest 1931–1933.
- M. Benedik: Papeži od Petra do Janeza Pavla II., Mohorjeva družba Celje 1989.
- F. Chobot: A pápák története. Pátria, Rákospalota 1909.
- S. Čuk: Svetnik za vsak dan I-II, Ognjišče Koper 1999.
- A. Ender: Die Geschichte der Katholischen Kirche, Denziger, Einsiedeln-Waldshut-Köln (Denziger Brothers NewYork-Cincinnati-Chicago) 1900.
- A. Franzen: Pregled povijesti Crkve, Kršćanska sadašnjost – Glas koncila, Zagreb 1970. (po: Kleine Kirchengeschichte, Herder-Bücherei Bd. 237/238. Freiburg i. B. 1968 (2. izdaja).
- Gy. Goyau: A pápaság egyetemes története. (Francziából fordította Kubínyi Viktor), Kubínyi Viktor Budapest 1900. (232 oldal).
- N. Kuret: Praznično leto Slovencev I-II. Družina, Ljubljana 1989.
- Leto svetnikov I-IV (M. Miklavčič in J. Dolenc), Zadruga katoliških duhovnikov v Ljubljani (1968-1973).
- Lexikon für Theologie und Kirche I-X, 2. Auflage, Herder, Freiburg im Breisgau 1930-1938.
- J. Marx: Lehrbuch der Kirchengeschichte, 8. Auflage, G.m.b.H., Trier 1922.
- F. Rihar: Marija v zarji slave (Šmarnice), Družba svetega Mohorja v Celovcu 1909.
- A. Schütz: Szentek élete az év minden napjára I-IV, Szent István-Társulat, Budapest 1932–1933.
- F. X. Seppelt –K. Löffler: Papstgeschichte von den Anfängen bis zur Gegenwart. Josef Kösel&Friedrich Pustet, München 1933.
- Tolnai világtörténelme (VII részben), Budapest, 1885-1905.
- M. Vogel: Szentek élete I (Prevedel v madžarščino in priredil A. Karl). Szent István társulat, Budapest (pred) 1900.
- M. Vogel: Szentek élete II, (Prevedel v madžarščino A. Karl). Wajdits Nándor, Budapest (pred) 1900.
Zunanje povezave
[uredi | uredi kodo]- Britannica: St. Pius I angleščina.
- New Advent - Catholic Encyclopedia angleščina.
- Biography angleščina.
- Defendig the faith: St. Pius I angleščina. Arhivirano 2011-05-14 na Wayback Machine.
- New World Encyclopedia Pius I angleščina.
- Lives of the saints July 11th Pius I angleščina. Arhivirano 2011-05-19 na Wayback Machine.
- Pope Saint Pius Iangleščina. Arhivirano 2011-05-19 na Wayback Machine.
- Catholic-Hierarchy entry
- Vsa zbrana dela latinskih cerkvenih očetov s kazalom, latinščina.
Glej tudi
[uredi | uredi kodo]Nazivi Rimskokatoliške cerkve | ||
---|---|---|
Predhodnik: Higin |
Rimski škof Papež 140–154 |
Naslednik: Anicet |