Click here for the article: https://academic.oup.com/ehr/article/133/563/777/5043263 If you don't have access to the website of OUP please send us an e-mail. Abstract The fourteenth century was an age of transition in the recruitment of... more
Click here for the article: https://academic.oup.com/ehr/article/133/563/777/5043263 If you don't have access to the website of OUP please send us an e-mail. Abstract The fourteenth century was an age of transition in the recruitment of armies in the Low Countries. In the princely host, the traditional feudal ties remained important, but they underwent a process of multiplication and diversification. In this article, we explore the changing nature of these feudal relations and other bonds, and the consequences for the power relationships between princes and their vassals in the later Middle Ages. It discusses the implications of five types of ties between a prince and the men who fought in his army. These five forms of military recruitment were triggered by the increasingly businesslike way in which princes raised their armies, and mark the transition from a feudal host to a contract army. For a long time the feudal host remained the core of the army, but the underlying feudal relations became increasingly monetarised through the granting of fief-rentes and fief-rentes de reprise. In this, the feudal ties and military contracts in the Low Countries show striking similarities to bastard feudalism in England, although there are also important differences.
L'estudi del Llibre Verd dels Feus, una enquesta sobre els delmes de la diòcesi de Girona elaborat a instàncies de Berenguer de Cruïlles, bisbe de Girona, entre el 1362 i el 1371, constata que més de la meitat dels delmes de l'ardiaconat... more
L'estudi del Llibre Verd dels Feus, una enquesta sobre els delmes de la diòcesi de Girona elaborat a instàncies de Berenguer de Cruïlles, bisbe de Girona, entre el 1362 i el 1371, constata que més de la meitat dels delmes de l'ardiaconat de Besalú, una divisió eclesiàstica que resseguia els límits del comtat altmedieval, anaven a mans de cavallers i altres laics. El delme s'hi va implantar, com a la resta del bisbat, a la fi del segle IX i es va estendre arreu al llarg del segle X paral·lelament a l'establiment de la xarxa parroquial. En aquesta època, els comtes de Besalú controlaven aquesta renda, en principi eclesiàstica, en moltes parts del comtat. Mentre els delmes que els comtes van donar al llarg del segle X als monestirs del comtat continuaven essent propietat d'aquestes institucions al segle XIV, els altres delmes de les terres de Besalú van acabar essent infeudats pels senyors de castells a famílies de la petita noblesa.