ג'מאעה ,כרך כ"ג ,תשע"ז ,עמ' 48-7
גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם
גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם:
ההג'רה בראי ההיסטוריוגרפיה המערבית
רועי מרום
פתח דבר
אל־מדינה ,מקום הגירתו של נביאנו מוחמד עליו השלום ,אלוהים ציווה
ַ
1
אותו לצאת לשם ולהעמיד שם את דת האסלאם על רגליה.
בבסיסו של מאמר זה עומדת השאלה כיצד רואים חוקרים מודרניים שכתבו באנגלית
ה'הגְ ַ'רה' (ההגירה) ואת היותה מאורע או תהליך היסטורי שאירעו
ובעברית את ִ
2
במרחב ובזמן נתונים .המרחב הגאוגרפי של הדיון הזה הוא האזורים המדבריים של
המזרח התיכון ,והעת היא העשורים הראשונים של המאה השביעית לסה"נ .על פי רוב
מקובלת התפיסה שההג'רה היא מסע הגירתו של הנביא מוחמד ומאמיניו מהעיר מכה
אל־מדינה בקיץ שנת 622לסה"נ ,ומבחינה כרונולוגית ,זהו פרק הזמן הקושר בין
ַ
לעיר
שתי תקופות הפעילות העיקריות בחייו של הנביא .ואמנם ,בחינה מעמיקה יותר מעלה
כי ההג'רה קשורה קשר עמוק ובל ינותק לשחזור הכרונולוגי של ראשית ה'אסלאם'
ותחילת הכיבושים 3.יש שסברו שההג'רה הייתה אירוע היסטורי אחר ,למשל ,מסע
*
1
2
3
ברצוני להודות לפרופ' אהוד טולידאנו מאוניברסיטת תל אביב שבהדרכתו הקפדנית והאמונה
כתבתי את העבודה שעליה מתבססים חלקיו הראשונים של המאמר .כמו כן ,ברצוני להודות
לד"ר נורית צפריר ולקוראי המאמר האנונימיים על הערותיהם הנוספות שתרמו לשיפור
טיוטות קודמות של החיבור ולהשלמתן .כל המובאות המתורגמות מלועזית במאמר הן תרגום
שלי ,ר"מ.
עבד אל־רחמן אבן ח'לדון ,אקדמות למדע ההיסטוריה ,תרגום :עמנואל קופלביץ' (ירושלים:
מוסד ביאליק.)1966 ,
המאמר עוסק בדיון ההיסטוריוגרפי במשמעות ההג'רה בהקשרים היסטוריים משתנים ,ולכן
יש חשיבות לדרך תרגומו של המושג .כדי להימנע מהתחייבות למשמעות אחת של ה'הג'רה',
אשתמש בו בצורתו הערבית.
המונח 'האסלאם' מייצג תפיסה מכלילה הרואה בעדת חסידיו של מוחמד קהילה דתית מונוליתית
וישות מופשטת לצורך דיונים היסטוריים ופילולוגיים־תאולוגיים .לנוכח ההתקדמות בשיטות
המחקר ,ובמיוחד בעקבות המפנה שחולל הספר אוריינטליזם ,ספרו הביקורתי של אדוארד
סעיד ( ,) Saidמאמר זה מכיר בכך שמדובר בהפשטה לצורכי הדיון .הבהרה דומה נדרשת
][7
רועי מרום
של יהודים וערבים בהנהגתו ובהשראתו הדתית של מוחמד לשחרור ארץ הקודש מן
הנוצרים; תנועת אוכלוסין הדרגתית מאזור ערב אל 'הארץ הנושבת' ,כלומר לכיוון
סוריה־ארץ ישראל; ואף יש המפרשים אותה כתהליך היסטורי מאוחר יותר ,שבו היגרו
לוחמים ערבים מחצי האי ערב אל ערי המצב החדשות באזורים שנכבשו בידי האסלאם.
התשובה לשאלת מהותה ההיסטורית של ההג'רה היא תשובה היסטוריוגרפית
בעיקרה ,והיא קשורה בטבורה למתודה ההיסטורית ולפרשנותה לראיות .ראיות אלו
מקורן בשני קורפוסים של מקורות הנשקלים זה למול זה על מאזני ההערכה ההיסטורית.
מן הצד האחד עומד הקורפוס רחב היריעה ,אך המאוחר במידת מה של המסורת
המוסלמית 4על שלל סוגותיה הספרותיות — הספרות ההיסטוריוגרפית הכוללת את
קורות הנביא ִ(ס ַירה) ומלחמותיו ַ(מ ַר'אזִ י) ,האנאלים הגדולים של ההיסטוריה העולמית
(ח ִדית') .מן הצד השני
ַ(ת ְא ִריח') ,וכן מסורות היסטוריות בספרות ההלכתית־דתית ַ
עומדים החומרים החוץ־אסלאמיים — ספרות דתית־כיתתית מפרי עטם של יהודים,
זורואסטרים ונוצרים מזרמים שונים ,כרוניקות היסטוריות קצרות (בחלקן בנות זמנם
של המאורעות ובחלקן מאוחרות מעט להם) ,כתובות ומסמכים היסטוריים בני התקופה
השופכים אור על המצב הדתי ,החברתי ,הכלכלי והמדיני באותה העת ,וכן ממצאים
ארכאולוגיים ,כגון מבנים ,מטבעות וחפצים דתיים .עבודתו ההיסטורית של החוקר
היא פרי יחסו לשתי קבוצות העדויות האלה :קבלתן ,דחייתן או שקלולן .לא אחת
הונעו התפתחויות בהיסטוריוגרפיה של ההג'רה על ידי שינויים בהבנה של המקורות
ובפרשנותם.
במאמר זה אתאר את תפיסת ההג'רה כאירוע היסטורי בהשראת ההתפתחויות
בשיח המקצועי של ההיסטוריונים החוקרים את ראשית האסלאם באירופה ובארצות
הברית .הבנת ההג'רה השתכללה בנקודות ההשקה שבין ההיסטוריוגרפיה המסורתית
הגזורה מן הנרטיב המוסלמי הקלאסי ,לבין תובנות חדשות המבוססות על פרשנות
מחודשת לחומר קיים ועל ראיות חדשות (ברובן חוץ־אסלאמיות) שנחשפו למן מחצית
המאה העשרים .כמחולל שיח עיקרי בדיון על ההג'רה ייבחנו התזות העומדות ביסוד
( Hagarismלהלן בכתיב עברי :הגריזם) ,העבודה החלוצית של פטרישיה קרונה ומייקל
4
ביחס למונח ההיסטוריוגרפי 'ראשית האסלאם' ,המשמש כינוי במחקר לתקופה המעצבת של
המדינה הערבית בעקבות הכיבושים ברבע השני של המאה השביעית לסה"נ ,ובמשמעות זו
הוא ישמש במאמר זה .עם זאת ,כדי לשמור על רציפות הקריאה ובהירות הדיון בדרך כלל
נעשה שימוש במונחים בדרך רישומם המקובלת ,ללא גרשיים.
ברמה הבלשנית מקובלת ההבחנה בין התואר 'מוסלמי' ( )Muslimהמשמש לציון המאמין,
לבין התואר 'אסלאמי' ( ) Islamicהקשור בתרבות או באמונה .בפועל ,ובזיקה למחקרים בשפות
זרות ,מקובלים במחקר בעברית המונחים 'המסורת המוסלמית' ו'מקורות חוץ־אסלאמיים'.
][8
גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם
קוק 5,כנגד הדעות שקדמו לה במחקר המבוסס בעיקרו על חיבורי התאריח' בספרות
ההיסטוריוגרפית המוסלמית ובהשוואה לדעות שבאו לאחריה .במאמר זה לא אעסוק
בפרטים שנויים במחלוקת המיוחסים במסורת לפועלו של מוחמד במכה ובמדינה
אף ביחס לקורות ההג'רה .כמו כן ,לא אדון במישרין בשאלות א־היסטוריות ,כגון
התפתחותו הרוחנית של האסלאם לאור התהוות הקורפוס הקוראני ,ואף לא אעסוק
בהיבטים הפוליטיים של מוסד ההג'רה בימים שלאחר התבססות המדינה הערבית של
בית אומיה תחת ֻמ ַעאוִ יַ ה ויורשיו ,אלא במידה הנדרשת לצורך דיוני.
האסכולה ה'מסורתית'
בחינה ַמקרוסקופית של מכלול החיבורים מאפשרת לזהות כמה 'דורות' בתולדות
השיח ההיסטוריוגרפי על ההג'רה .בחלק הראשון של המאמר אבחן את עבודותיהם של
החוקרים שכוננו את הדיון ההיסטוריוגרפי של האסכולה שתכונה לימים ה'מסורתית'.
תחילה אדון בוויליאם מויר ( ,) Muirהמייצג את האוריינטליסטים מרקע דתי־נוצרי
שפעלו במחצית השנייה של המאה התשע־עשרה .דור ההמשך של החוקרים האלה
הגיע לפרקו לאחר מלחמות העולם ,בשלהי שנות הארבעים ובמהלך שנות החמישים
של המאה העשרים ,בעבודותיהם של ההיסטוריונים הבריטיים ג'ורג' קירק (,)Kirk
המילטון אלכסנדר גיב ( )Gibbומונטגומרי ואט ( .)Wattמחקריהם מתאפיינים
בהעמקת הניתוח ההיסטורי של ראשית האסלאם על סמך המקורות המוסלמיים
ובחיבורו למסגרת הכרונולוגית של שלהי העת העתיקה .על בסיס המקורות האלה
הוצגה ההג'רה של מוחמד ומאמיניו ממכה למדינה בתחילה כ'בריחה מפחד' (,)light
ובהמשך כ'הגירה רצונית' ( )emigrationמטעמים אידאולוגיים־דתיים .התיאור
המבוסס על אימות המסורות האסלאמיות האלה ועל עימות ביניהן מצא את ביטויו
ובמדינה.
המפורט ביותר בעבודתו של ואט על פועלו של מוחמד כנביא וכמדינאי במכה ַ
בשנות השבעים ִׁכתב המצרי המתמערב אחמד מוחמד שעבאן ( )Shabanאת הנרטיב
ההיסטוריוגרפי המסורתי ,ובכללו את הנרטיב של ההג'רה ,לאור קווים לוגיים יותר.
בהמשך לכך אראה שמשנות החמישים החלו מתפרסמים מחקרים בתחומי
הפילולוגיה והספרות שערערו את הנחות היסוד ביחס ל'מכרה העובדות' שעליו
התבססה האסכולה המסורתית .הפילולוג והמומחה למשפט ג'וזף שאכט ()Schacht
הראה כיצד המסורות התאולוגיות־משפטיות המיוחסות לראשית האסלאם הן
למעשה תוצר של פולמוס הלכתי מאוחר ,ומסקנה זו הורחבה בהמשך גם למסורות
5
Patricia Crone and Michael Cook, Hagarism: The Making of the Islamic World
)(Cambridge: Cambridge University Press, 1977
][9
רועי מרום
ההיסטוריוגרפיות העומדות בבסיס הכרונולוגיה של ראשית האסלאם .בשנות השבעים
הציע ג'ון ונסברו ( ,) Wansbroughשעסק בביקורת הספרות האסלאמית באוניברסיטת
לונדון ,ניתוח ספרותי של קורפוס המסורות ההיסטוריוגרפיות והסיק שמדובר בתיאור
שנכתב ממניעים דתיים והוא חסר ערך היסטורי ממשי.
האסכולה ה'רוויזיוניסטית'
זרעי הרוויזיה (בחינה מחדש) שזרע ונסברו ,נבטו בעבודתם של תלמידיו ,פטרישיה
ְקרֹנֶ ה ( )Croneומייקל קוק ( .) Cookהמחלוקת שחולל ספרם 'הגריזם' עומדת במרכזו
של החלק השני של המאמר .לנוכח הבעיות שהתגלו במקורות המוסלמיים ,זנחו
קרונה וקוק את המסורת לטובת קורפוס עדויות שזכה להתעלמות עד אז — העדויות
החוץ־אסלאמיות מהמאה השביעית לסה"נ .מסקנתם הייתה שהאסלאם החל את דרכו
כתנועה משיחית יהודית ,ושההג'רה הייתה מסע ערבי־יהודי בראשות מוחמד לשחרור
ארץ הקודש .על סמך מסמכים בני התקופה הראו קרונה וקוק כי הפולשים כינו עצמם
'מהגרים' .השניים ראו במונח זה הד לשמה של הגר והזדהות עם הגירתו של אברהם
לארץ הקודש ,שאותה ביקשו המהגרים לחקות.
ניתוח מהפכני זה היה קו שבר חריף בשיח ההיסטוריוגרפי ,והוא עורר כצפוי
ביקורת חריפה .אסקור את הביקורת שהובילו חוקרים אמריקנים בעיקרם ,מתחומים
שונים ,שהתחנכו על ברכיה של ההיסטוריה המסורתית מבית מדרשו של ואט :הפילולוג
הגרמני ג'וזף ואן אס ( ,)Van Essההיסטוריון מיכאל מורוני ( )Moronyמאוניברסיטת
קליפורניה ואולג גרבר ( ,) Grabarמחשובי ההיסטוריונים של האמנות באסלאם .למרות
הביקורת החריפה ,שתידון בהמשך ,התקבלה במחקר ההנחה שאי אפשר עוד להתעלם
מהראיות החוץ־אסלאמיות ,ושעל כל המבקש לכתוב היסטוריה של כיבושי האסלאם
לשלבן בעבודתו.
בעקבות פרסום הספר 'הגריזם' ערכו חסידי האסכולה המסורתית בדק בית
מתודולוגי לתיקון הקושיות שהציבו קרונה וקוק בספרם בכמה סוגיות .להלן אראה
כיצד בחן וילפרד מדלונג ( ) Madelungאת הדעות במסורות ההלכתיות וההיסטוריות
ל'מ ַהְּ ָריֶ א' במקורות החוץ־אסלאמיים ,והגיע למסקנה
ביחס להג'רה לאור ההתייחסויות ְ
שההג'רה הייתה מוסד צבאי שנוסד בתקופת הכיבושים ובמסגרתו היגרו ערבים לערי
המצב באזורים שנכבשו כדי להבטיח את יציבותם.
][10
גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם
האסכולה ה'אינטגרטיבית'
בחינתם העצמית של חסידי האסכולה המסורתית הולידה את האסכולה שאכנה
ה'אינטגרטיבית' ,או ה'מצליבה'; אסכולה זו תידון בחלק השלישי של המאמר.
הדוגלים בגישה זו טענו שכדי להגיע להבנה טובה יותר של תולדות הכיבושים
והאסלאם במאה השביעית ,עלינו להציע פרשנויות חדשות לאירועים ההיסטוריים
ולבחון אותן כנגד מלוא הראיות הזמינות ,מהמסורת ומחוצה לה ,ובכלל זה המקורות
ההלכתיים .ההג'רה נבחנה מחדש בהשראת הגישה האינטגרטיבית בעבודתה של
קרונה ( 6.)1994קרונה שילבה את כל הראיות לנרטיב אחד ,שלפיו ההג'רה החלה
למדינה ,ומשם נהפכה למסע מלחמה לשחרור ארץ ישראל ,שבסופו
במסעו של מוחמד ַ
היגרו ערבים ממדבריות ערב באופן מאורגן לשטחים הכבושים כדי לשמש בהם חילות
מצב .כך הוביל הדיון בסוגיית ההג'רה להבנה מחודשת של מגוון היבטים במהימנות
הנרטיב המסורתי והחוץ־אסלאמי גם יחד.
מי שקידם את האסכולה האינטגרטיבית יותר מכול היה רוברט הוילנד (.)Hoyland
הוילנד סקר את מלוא קורפוס המקורות החוץ־אסלאמיים ,העריך את תרומתם למחקר
וקבע ש'בעיית האסלאם הקדום אינה נובעת מהיעדר חומרים מתאימים ,אלא מהיעדר
השקפות נכונות' 7.הוילנד ניתח את בעיית ההג'רה והציע כמה דרכים להתיר את הקושי
ההיסטוריוגרפי הנובע מהצגת העלייה של המדינה הערבית כנקודת שבר היסטורית
בתולדות המזרח הקדום .הוילנד תיאר את ההתפתחות הזאת כתהליך ממושך שהחל
מאות שנים לפני הפלישה ונמשך בעשורים שלאחריה .שיטתו של הוילנד מצאה הד
גם בקרב בני דור חדש של חוקרים ,כגון אילקה לינדשטדט ( ,)Lindstedtשהרחיב את
עבודתו של הוילנד בבדקו את משמעות ההג'רה כסממן לזהות במקורות הקדומים.
האסכולה 'המסורתית החדשה'
חלקו הרביעי והאחרון של המאמר יוקדש לדיון בחוקרים בעלי השקפה 'מסורתית'
שאפשר לכנותה 'מסורתית חדשה' .התבדות התקוות שהמקורות החוץ־אסלאמיים
יוכלו לספק ראיות מספקות לשחזור חלופי ומשכנע של ראשית האסלאם (הן בשל
6
7
Patricia Crone, ‘The First-Century Concept of Hijra’, Arabica XLI, 3 (1994):
352-387
Robert G. Hoyland, Seeing Islam as Others Saw It: A Survey and Evaluation of
Christian, Jewish and Zoroastrian Writings on Early Islam (Princeton and New
Jersey: Darwin Press, 1997), 559
][11
רועי מרום
היקפם המצומצם של מקורות אלו והן בשל ההטיות שבהן הם לוקים) ,הובילה לשיבה
אל המקורות המוסלמיים כבסיס לניסיונות לשחזר את ראשית האסלאם .החוקרים
הגרמנים אלברכט נות ( )Nothולורנס קונרד ( )Conradוהחוקר הבריטי צ'ס רובינסון
( ) Robinsonדנו בערכה של ההיסטוריוגרפיה המוסלמית המסורתית כמקור היסטורי.
למרות הביקורת שהם הטיחו במקורות המוסלמיים ,אימצו חוקרים אלו את הקווים
הכלליים של התיאור המסורתי ,ובכלל זה את הכרונולוגיה שנצרפה בעבודותיהם של
מזרחנים עד ימיו של ואט .לאור מחקריו של הוילנד פעל יּ קנדי ( ,)Kennedyהיסטוריון
'מסורתי' ותלמיד של ואט ,לשכתב את מלוא ההיסטוריוגרפיה המסורתית ולהתאימה
לנקודות שבהן הוכיחה האסכולה האינטגרטיבית את צדקתה .נדמה ,כי עתה התקבל
העיקרון שעל כל היסטוריון להשתמש במלוא העדויות העומדות לרשותו וכל פרשנות
שתעמוד בקנה מידה אחד עם העדויות האלה תהיה קבילה.
קנדי ועמיתיו ,כמו ההיסטוריונים החברתיים־תרבותיים פרד דונר ()Donner
וג'ונתן ברקי ( ,) Berkeyוהפילולוגים־היסטוריונים הישראלים מיכאל לקר ()Lecker
ותלמידו מיכאל אבשטיין ,בחנו מגוון היבטים של הנרטיב המסורתי מנקודות מבט
תרבותיות ודתיות .עבודותיהם משקפות חזרה לנרטיב ה'מסורתי' של ראשית האסלאם,
אך מתוך קריאה מחודשת של המקורות .אמנם חוקרים אלו אינם מסתמכים כמעט
על עדויות שמחוץ למסורת ,אך הם מציעים הערכה מחודשת של 'המסורת' בכלים
ביקורתיים חדשים ,או של שאלות המחקר הנוגעות לסוגיות תרבותיות ודתיות בשלבם
חלק מהתובנות שעלו במחקרים שנכתבו לאחר 'הגריזם' .הנרטיב ה'מסורתי' משוכתב
לשם הדגשת קווי ההמשכיות בין שלהי העת החדשה לראשית ה'אסלאם' .עבודותיהם
של קנדי ורעיו ניתנות אפוא לשיוך לאסכולה 'המסורתית החדשה' ,המתאפיינת בקבלת
הפירוש המסורתי שההג'רה היא הגירת מוחמד ומאמיניו ממכה למדינה ,אך מתוך
הצבעה על החשיבות הרעיונית של ההג'רה ועל תרומתם של ה'מהאג'רון' (המהגרים)
להמשך התפתחותה של הקהילה המוסלמית לאחר הכיבושים — תובנות מחקריות
שהתאפשרו לאור מחקריהם של קרונה ,מדלונג ,הוילנד ואחרים.
ה'דורות' בשיח ההיסטוריוגרפי בשאלת ההג'רה מציגים חתך של המחלוקות
המתודולוגיות והפרשניות העיקריות שאפיינו את ההיסטוריוגרפיה של ראשית
האסלאם מראשית המחקר ועד ימינו .התמונה העולה מסקירה קצרה זו רבת ממדים
ובעלת תוקף החורג מהיבטה הצר של התופעה ההיסטוריוגרפית העומדת כאן לדיון.
][12
גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם
חלק ראשון :ההג'רה — האסכולה ה'מסורתית' והתגבשותה
הג'רה ואוריינטליזם עד תחילת המאה העשרים
שורשי ההיסטוריוגרפיה המערבית של ההג'רה נעוצים בפולמוס הדתי בין נוצרים
למוסלמים שגילו כגיל האסלאם ,בכינויים כגון 'בני הגר' ( )Hagarenesששימשו
שם גנאי לערבים ,ה'ישמעאלים יוצאי חלציה של הגר' 8.אחד החיבורים המוקדמים
והחשובים שהוקדשו לערבים אלו הוא הפרק 'על אודות כפירת הישמעאלים' בספר 'על
אודות הכפירות' ( 9)Perì hairéseōnמאת הכומר יוחנן מדמשק (מת 749לסה"נ) 10.בימי
הביניים ובעת החדשה המוקדמת התבסס הפולמוס הזה בעיקר על טיעונים תאולוגיים
מופשטים ,ומהמאה השש־עשרה גברו הניסיונות להתפלמס עם האסלאם פולמוס
שיטתי 11.ניסיונות אלו ,גם אם לא היו מדעיים בשיטתם ,הובילו בהדרגה לצמיחתם של
מחקרי המזרח כתחום ידע מוגדר ,שבמהלך המאה התשע־עשרה עבר מהפכה מתודית,
אף כי לא בגישתו העוינת כלפי מושא מחקרו.
בתוך כך ,המחקר המערבי של ראשית האסלאם החל במסגרת העבודה
האוריינטליסטית הגדולה שביקשה להציג ולתאר את המזרח כמכלול ולמצבו כנגד
המערב 12.במסגרת זו נכתבו העבודות המקיפות הראשונות על האסלאם — בעיקר
בתחומי הפילולוגיה (הלקסיקונים הגדולים של השפה הערבית וספרי דקדוק),
התאולוגיה (תרגום הקוראן ותיאורי ההלכה והתאולוגיה המוסלמיים) וההיסטוריה
(קורות מוחמד ,הח'ליפות וכיבושי האסלאם על פי כתבי התאריח') 13.המלומדים
הראשונים בחקר האסלאם היו ברובם אנשי דת נוצרים ויהודים ,ופעילותם עוררה
תגובה שמנגד בדמות תועמלנים מוסלמים משכילים שכתבו את קורות דתם מתוך
14
עמדה אפולוגטית ביחס למתקפות המערב.
8
9
10
11
שם.xi-i ,
Daniel J. Sahas, John of Damascus on Islam: The Heresy of the Ishmaelites
)(Leiden: Brill, 1972
Andrew Louth, St. John Damascene: Tradition and Originality in Byzantine
Theology (Oxford: Oxford University Press, 2005), 3-29
Ivan Kalmar, Early Orientalism: Imagined Islam and the Notion of Sublime Power
(London and New York: Routledge, 2012), 1-17; 30-39
Edward Said, Orientalism (New York: Pantheon Books, 1978), 39-40
12
13שם.133-132 ,
H. A. R. Gibb, Mohammedanism: An Historical Survey (London: Oxford University 14
Press, 1950), vi
][13
רועי מרום
החיבורים הפולמוסיים שנכתבו במחצית השנייה של המאה התשע־עשרה החלו
להתבסס יותר ויותר על הכרוניקות המוסלמיות .הנחת היסוד שלהם הייתה כי ככל
שהחיבור קדום יותר ,כך הוא משקף בצורה מהימנה יותר את הוויית התקופה המעצבת
של ה'אסלאם' ואת פועלם החברתי והפוליטי של האישים בה .במחקר התקופה קיבלו
חיי הנביא — וההג'רה במסגרתם — דגש מיוחד ,והתבססו על המקורות הקדומים
אל־ס ַירה אל־נַ ַּוִ ַּ ה של אבן ִא ְס ַחאק (מת 150להג'רה 767/לסה"נ)
ִ
ביותר ששרדו,
במהדורתו של אבן ִה ַּאם (מת 218להג'רה 833/לסה"נ) .דוגמה חשובה אחת לחיבור
מחקרי מסוג זה אפשר למצוא בכתביו של ויליאם מויר ,המשקפים את 'העמדה
המקובלת של המלומדים האירופים בשלהי המאה התשע־עשרה' 15.בהקדמה לספרו
קבע מויר כי 'העובדות שעליהן מבוסס הנרטיב נלקחו מברי הסמכא הערבים הקדומים
ביותר' 16.מויר מקבל את ערכה ההיסטורי של המסורת על פניו ,ובכלל זה את תוכנם
של הנאומים והדיאלוגים הרבים שהוא מצטט כעובדות היסטוריות .בניגוד למחקרים
שיידונו בהמשך ,אין למצוא בעבודה זו ניתוח היסטוריוגרפי מעמיק של האירועים ,אלא
נרטיב כרוניקאי בלבד.
בעבדו את המקורות הערביים מויר מתרגם את המונח הג'רה במילה המציינת
17
בריחה מתוך פחד ( ,) lightכלומר מנוסה של הנביא ומאמיניו מפני רודפיהם במכה.
פרשנות זו נובעת מניתוח פילולוגי של משמעות השורש הג"ר בערבית ,והיא צוטטה
במחקר עד לימיו של ואט ,ושוב במחקריהם של ההיסטוריונים 'המסורתיים החדשים'.
בפירוש זה משתקפת הערכה לא חיובית של הנביא מוחמד ,שאף ַהְּ תיב של שמו
18
בכותרת הספר — — Mahometנלקח הישר מכתבי הפולמוס הנוצריים של ימי הביניים.
לימים ביקר אדוארד סעיד בספרו אוריינטליזם את מויר בקובעו שאף שמחקריו עדיין
נחשבים 'מונומנטים אמינים של למדנות' ,הרי שבגישתו העוינת לאסלאם יש טעם
לפגם הנובע מתפיסתו המחקרית הגורסת קיומו של אי־שוויון מול ה'אוריינט' ,ואף
19
הערכתו כנחות ביחס למערב.
15
16
William M. Watt, Muhammad: Prophet and Statesman (Oxford: Oxford University
Press, 1961), 244
William Muir, Mahomet and Islam: A Sketch of the Prophet’s Life from Original
Sources, Brief Outline of His Religion and a Brief Outline of His Religion (London:
The Religious Tract Society, 1887), 3
17שם.65 ,
18
19
;)James Miller, Mahomet, the Impostor; a Tragedy in 5 Acts (London: Longman, 1808
Kalmar, Early Orientalism, 111-114
Said, Orientalism, 150-151
][14
גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם
ברנרד לואיס ( ,) Lewisמבכירי המזרחנים במאה העשרים ,השיב לביקורתו של
סעיד במאמר ביקורת שפרסם ב־ 1982ב־ .New York Review of Booksלואיס התייחס
לאמונה ה'שקרית' שלפיה המחקר האוריינטליסטי נועד בראש ובראשונה לשמש
כלי להנצחת השליטה האירופית במזרח בתחום הפוליטי והתרבותי 20.לדידו ,סעיד
הונע בניתוחו מההתפתחויות הפוליטיות ביחסי ארצות האסלאם עם המערב בזמן
המלחמה הקרה .חלק ניכר מהמחקר האוריינטליסטי הגרמני ,שממנו התעלם סעיד,
קדם לאימפריאליזם האירופי והוקדש דווקא לחקר תרבויות ,שפות ואזורים שלא היו
בהכרח בעלי חשיבות גיאופוליטית בימיהם של החוקרים האלה .נוסף על כך ,זקרי
לוקמן ( ) Lockmanמאוניברסיטת הרווארד ציין בדיונו בספר אוריינטליזם את תרומתם
חסרת התחליף של מויר וחבריו למחקר בהצלת מקורות ,בשימור ידע ובקידום המדע
21
בתחומי עיסוקם המגוונים.
סעיד ראה במויר מקרה מייצג של הכתיבה ההיסטורית האוריינטליסטית
בסוף המאה התשע־עשרה ותחילת העשרים 22.חוקרים אלו ,שהיו ברובם פילולוגים
ותאולוגים שעבודתם הלא היסטורית חורגת מהיקף מאמר זה ,ראו בהג'רה בריחה
מאונס ותקופה מקשרת בין שני פרקי חייו של הנביא .הקדשנו מקום רב לתיאור
שיטתם ,שכן במחקרים אלו נזרעו זרעי המחקר המערבי ההיסטוריוגרפי שיהפוך
בעשורים הבאים לאורתודוקסיה של האסכולה ה'מסורתית' לראשית האסלאם .כמו כן,
ניתן למצוא בהם את הגישה הפוזיטיביסטית למקורות ההיסטוריוגרפיים המוסלמיים,
גישה שתשלוט במחקר המערבי עד מחצית שנות השבעים של המאה העשרים.
התגבשות האסכולה המסורתית ושכלולה בידי ואט
מלחמת העולם הראשונה ושינויים גאו־פוליטיים שבראשם התפוררות האימפריה
העוסמאנית ,הכפיפו את מרבית האוריינט לשליטת המעצמות האירופיות .הכיבוש
הביא למגע בלתי אמצעי בין המזרח ומסורותיו החיות לבין המערב ,והקל על חוקרים
מערביים את הגישה למקורות היסטוריוגרפיים עתיקים בכתב יד שלא היו נגישים להם
קודם .דיאלוג זה הוליד גישה מתוחכמת יותר למקורות ההיסטוריוגרפיים המוסלמיים,
גישה שביקשה לברור את ה'עובדות' המוצגות בה ולהציג כרונולוגיה יחידה ומוסכמת.
20
21
22
Bernard Lewis, ‘The Question of Orientalism’, The New York Review of Books 11,
(June 1982), 49-56
Zachary Lockman, Contending Visions of the Middle East: The History and
Politics of Orientalism (Cambridge: Cambridge University Press, 2004), 188-195
Said, Orientalism, 150-151
][15
רועי מרום
דוגמה להתפתחויות במתודולוגיה ההיסטוריוגרפית אפשר למצוא בספרו של
ג'ורג' א' קירק ( ) Kirkשפורסם ב־ .1949בספר זה ביקש קירק לתאר בקצרה את
ההיסטוריה של המזרח התיכון עד ימיו .קירק הקדיש מקום להסברת המונח 'מזרח
תיכון' בהתייחס למאפייני המרחב וקשר אותו באסלאם 23.לתפיסת קירק ,ההיסטוריה
של המזרח התיכון החלה עם עליית האסלאם ,ועליית האסלאם ראשיתה בהג'רה .מויר,
קודמו ,הציג את פועלו של מוחמד בערב במעין חלל ריק ,ואילו קירק מיקם אותו
במסגרת הידוע על המזרח תיכון בשלהי העת העתיקה — האסלאם מוצג אפוא ככוח
עולה על רקע המאבקים בין הביזנטים לבין הסאסאנים ,ובין בעלי בריתם הערבים
של הביזנטים מקונפדרציות ַר ַ'ּאן לבין בעלי בריתם של הסאסאנים מקונפדרציית
24
־ח ַירה (לַ ְח'ם).
ַאלְ ִ
קירק הלך בדרכו של מויר ותיאר את ההג'רה כבריחה .בד בבד הציע קירק
הסברים מורכבים יותר למניעי הגירת מוחמד ומאמיניו לאור קריאה מרקסיסטית של
המקורות המוסלמיים .כך ,הוא תיאר כיצד הצליחו בני שבט ֻק ַריְ ש העירוניים להכפיף
למרותם את השבטים הנוודים שסביבם על ידי יצירת תלות כלכלית בהם בעקבות
ניצול מעמדה הגאוגרפי של מכה והפיכתה למרכז מסחר 25.קירק סבר כי בניגוד לבני
זמנו ,מוחמד הונע ממניעים דתיים בלבד; פעילותו הדתית איימה על המונופול הכלכלי
למדינה הרחוקה ,שבה היה הרכב חברתי
של קריש וגרמה לרדיפתו ,עד שלבסוף היגר ַ
26
אוהד יותר למטרתו בדמות יהודים ומתאסלמים חדשים.
התמורות הטכנולוגיות ,הפוליטיות ,הכלכליות ,החברתיות והתרבותיות במחצית
הראשונה של המאה העשרים השפיעו על התפתחות השיח המחקרי .ההרס התרבותי
והחומרי ,לצד המשברים החברתיים שנלוו למלחמות העולם באירופה ,הולידו
הכרה גוברת במגבלות תפיסתו של האדם .ההתפתחויות המתודולוגיות החשובות
האלה מתבטאות בעבודתו של הא"ר גיב ( .)Gibbבהקדמה לספרו הציג גיב תפיסה
היסטוריוגרפית ,שלפיה עבודתו של ההיסטוריון משקפת את התקופה שהיא נכתבת
בה ,הן בשל חשיפתן של 'עובדות' חדשות והן בשל הצגת פרשנויות נוספות ל'עובדות'
שכבר נודעו 27.לדידו ,תפקידו של ההיסטוריון אינו רק לתעד ,אלא גם להעריך
ולשפוט את העובדות שלפניו ,ולהציג תמונה כוללת המושפעת מדעותיו הקדומות
ומ'מוגבלויות התפיסה' של תקופתו .בכך ,יהיה תוצרו ההיסטוריוני שונה הן מזה של
23
George E. Kirk, A Short History of the Modern Middle East: From the Rise of
Islam to Modern Times (Washington D.C.: Public Affairs Press), i
24שם.10-1 ,
25שם.12-11 ,
26שם.13-12 ,
Gibb, Mohammedanism, v 27
][16
גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם
הדורות הקודמים ,והן מזה של הדורות שיבואו אחריו .יש לציין כי שיטתו של גיב
מאופיינת גם בגישה פוזיטיביסטית ,ולפיה המחקר ישתפר וישתכלל ככל שתיחשפנה
'עובדות' חדשות ,ואין הוא מטיל ספק ב'עובדות הידועות' לאור מחקרי העבר .עם זאת,
גישתו קרובה יותר לגישה המחקרית המקובלת כיום ,שלפיה תפקיד ההיסטוריון הוא
28
להסביר את התנהגותם של נשואי מחקרו על פי ה'ראיות' שלפניו.
גיב תיאר את השיח ההיסטוריוגרפי על ראשית האסלאם ומיצב את עצמו למול
שתי הקבוצות שפעלו לפניו — ההיסטוריונים המוסלמיים המתמערבים שכתבו את
תולדות דתם מנקודת מבט סימפטית ,והחוקרים המערביים שביקשו לכתוב יצירות
פולמיות המציגות את האסלאם כדת נחותה 29.בסקירתו ההיסטורית־דתית של גיב,
ההג'רה של מוחמד ממכה למדינה בשנת 622לסה"נ מציינת את כינון הקהילה
המוסלמית העצמאית ,בעלת שיטת ממשל ,חוקים ומוסדות משלה .ההג'רה ציינה
'נקודת תפנית בהיסטוריה' ,והוכרה כך בידי ראשוני המוסלמים שאימצו אותה
כראשית מניינם .ההג'רה ציינה גם את ראשית הכיבושים במזרח התיכון מידי הביזנטים
והסאסאנים .ההג'רה והכיבושים הונעו מ'גישה בלתי מתפשרת ואף עוינת לכל דבר
30
שמחוץ לקהילה'.
שלא כמו מויר ומבני דורו שהסבירו שההג'רה הייתה תוצאה של רדיפה ,ובדומה
לקירק ,הסביר גיב את ההג'רה במניעים אידאולוגיים־דתיים .גיב הוא הראשון מבין
החוקרים שסקרתי במאמר זה שראה בהג'רה נקודת מפנה בהיסטוריה ,וקשר זאת
לאימוצה כראשית המניין הערבי־מוסלמי .ההג'רה הוצגה בהסברו גם כאירוע המכונן
של הכיבושים ,אך בניגוד להוילנד ולגישת 'מדינת הג'האד' (ראו בהמשך) ,הוא לא ראה
בה את הסיבה להם ,אלא מסובב נוסף לצדם ,והגורם המניע לשניהם היה גישתם הדתית
העוינת של הערבים כלפי העולם הסובב אותם .כפי שנראה להלן ,לימים ישובו חוקרי
האסכולה ה'מסורתית החדשה' לייחס חשיבות למניעים אידאולוגיים־דתיים להג'רה.
התובנות ההיסטוריוגרפיות שהתגבשו בתקופה שלאחר מלחמות העולם
התבטאו בחלקן כבר בעבודותיהם של גיב וקירק .עם זאת ,חוקרים אלו הקדישו מקום
מועט למדי לדיון בתקופה המעצבת של האסלאם בימי חייו של מוחמד ,והורגש צורך
לכתוב מחדש ובעין ביקורתית יותר את קורות התקופה .החוקר שהרים את הכפפה
היה ויליאם מונטגומרי ואט ,שפרסם במהלך שנות החמישים שני ספרים שהוקדשו
לפועלו של מוחמד במכה 31ובמדינה 32.במחקריו הסתמך ואט על השוואת העדויות
28שם.vi ,
29שם.1-vii ,
30שם.2 ,
William M. Watt, Muhammad at Mecca (Oxford: Oxford University Press, 1953) 31
William M. Watt, Muhammad at Medina (Oxford: Oxford University Press, 1956) 32
][17
רועי מרום
השונות במסורת ההיסטוריוגרפית המוסלמית לשם גיבושן לכדי כרונולוגיה רציפה
אחת .ב־ 1961הוא פרסם תקציר של שני המחקרים האלה בכרך אחד ,שהוא מושא
בדיקתנו כאן ( .)Muhammad: Prophet and Statesman, 1961בעבודה זו הוקדש
מקום נרחב לדיון בהג'רה ממכה למדינה לפרטיה ,ותיאור זה התקבל על האסכולה
33
ה'מסורתית' .בשל חשיבותו ,אביא כאן את עיקריו.
בניגוד לאחדים מקודמיו ,הפחית ואט מחשיבות הרדיפות של מוחמד כגורם
להגירתו 34.לדעתו ,את הרדיפות האלה הובילו נכבדי העיר ,והן נבעו מחשש שהטפותיו
הדתיות יפגעו במסחר המכאי .להג'רה קדמו הגירה של אחדים מתומכיו של מוחמד
35
לחבש ב־ 615בניסיון להיעזר בחבשים הנוצרים במאבק נגד אנשי מכה או לשם מסחר.
מוחמד נשאר במכה וסבל עם שארית תומכיו מחרם כלכלי שנמשך שנתיים (מ־ 616עד
.)618עם זאת ,הוא היה מוגן מגילויי אלימות ,שכן ביטחונו הובטח בידי דודו ַאּּ ַטאלֵ ּ
שהיה ראש בית האב ַה ֵ
אשׁם שאליו הוא השתייך 36.לימים החרם הוסר ,אך עם מותו של
אבו טאלב בשנת 619התערער מעמדו של מוחמד בעיר ,ויורשו של אבו טאלבַ ,אּּ
גַ ְ'הל ,הסיר ממנו את חסותו.
כעת לא היה מוחמד מסוגל להמשיך להפיץ את דתו במכה ,והוא נאלץ לחפש
בסיס פעילות חדש 37.מוחמד ניסה להתיישב ַ
בט ִאיף השכנה אך נכשל 38.ולבסוף עלה
בע ַק ַּה שבחוצות
בידו לגייס את תמיכתם של כמה עולי רגל מיַ ְת ִ'רּ שנשבעו לו אמונים ַ
ַמַּ ה בהפיצם את דתו .כעבור שנתיים הם הזמינו אותו אליהם בתור מתווך בסכסוכים
שבטיים ,שבהם היו היהודים צד זוטר 39.מוחמד העריך את המצב הפוליטי במדינה
וניצל אותו לטובתו ,וכך ,ברגע המתאים ,בספטמבר ,622שלח את תומכיו לית'רב
למדינה ,ייסד
ולבסוף היגר אף הוא והגיע לנווה המדבר ב־ 24בחודש .בית'רב ,שהייתה ַ
מוחמד את החברה המוסלמית במסמך מכונן שנודע לימים בשם 'חוקת ַמדינה' ַ(ע ְהד
ֻ
אל־א ַּה) 40.גם היום מקובל שמסמך זה הוא שריד קדום לאמנה של קהילת ה'מהגרים',
41
שריד ששוקע במקורות ההיסטוריוגרפיים המאוחרים לו.
Watt, Muhammad: Prophet and Statesman
33
34
35
36
37
38
39
40
Hoyland, Seeing Islam, 580-590 41
שם.56 ,
שם.66-65 ,
שם.77-75 ,
שם.80 ,
שם.82 ,
שם.88 ,
שם.94-91 ,
][18
גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם
ואט הסביר שההג'רה היא תוצאה של מניעים מיסיונריים ולא של רדיפות ,ולכן
הוא הדגיש כי:
המילה הערבית הג'רה [ ]...אין משמעותה 'בריחה' ( )lightאלא
תרגומה הטוב ביותר הוא הגירה רצונית ( .)emigrationהקשרה אינו
מעבר גאוגרפי ( )geographical transferenceאלא היפרדות של הפרט
מהמשפחה ומהשבט והתחברות לפרטים אחרים .העידן האסלאמי,
שכל הכותבים המוסלמים הישנים יותר משתמשים בו לתיארוך ,מתחיל
42
בשנה שבה התרחשה ההג'רה.
למדינה לא הייתה בריחה אלא מעבר גאוגרפי שהיה מלווה בניתוק
אם כן ,ההג'רה ַ
מהחברה הישנה ובכינונה של חברה חדשה שתהיה לאסלאם.
בין שאכט לוואט :פרדוקס המקורות וזרעי הרוויזיה
בעקבות מלחמות העולם גברה הביקורת על הגישה ההיסטוריוגרפית הפוזיטביסטית
שאפיינה את המחקר האקדמי המערבי .במסגרת 'המפנה ההיסטורי' במדעי הרוח
גברו קולות פוסט־מודרניים שדחו את תפיסת 'מצעד הקדמה' הבלתי נמנע של הידע
האנושי ,ושללו מעבודות היסטוריות את אדרת המהימנות העובדתית שממנה הן נהנו
בעבר .התברר כי ההיסטוריונים ,מושאי מחקרם ותוצרי כתיבתם ,מושפעים מהטיות
חברתיות ותרבותיות המשפיעות על השיח בין הכותבים למקורותיהם 43.בהתייחס
למקורות היסטוריים ,טענו חוקרים ,כמו הסוציולוג האמריקאי רוברט מרטון ()Merton
כי למסמכים היסטוריים אין משמעות 'אובייקטיבית' המשוחררת מכבלי הזמן והמקום
של נסיבות כתיבתם .תחת זאת ,הם הציעו לנתח אותם כתוצר של מאבקים חברתיים
44
על מעמד ,כוח ושררה.
ברוח זו חל שינוי ביחסם של חוקרים מערביים כלפי המסורת ההיסטוריוגרפית
האסלאמית בתקופה שבה נכתבו מחקריו של ואט ,והחלה נטייה הולכת וגוברת
42
43
44
Watt, Muhammad: Prophet and Statesman, 61
Terrence J. McDonald, ‘What we Talk about When We Talk about History: The
Conversation of History and Sociology’, in Terrence J. McDonald (ed.), The
Historic Turn in the Human Sciences (Michigan: University of Michigan Press,
1996), 90-118
Robert K. Merton, Social Theory and Social Structure (New York: Simon and
Schuster, third expanded edition, 1968 [1949]), 1-38
][19
רועי מרום
לפקפק במהימנותה כמקור היסטורי .הפילולוג יצחק יהודה גולדציהר ()Goldziher
היה הראשון שחשף את תופעת זיוף החדית' ,אך הוא לא שלל את הניסיון לשחזר
את ההיסטוריה על פי הקורפוס הזה .את התפקיד המרכזי בתפנית המתודולוגית
הזאת אפשר לייחס למחקרו של ג'וזף שאכט על מקורות המשפט המוסלמי 45.שאכט
הדגים כיצד חדית'ים הלכתיים המתארים סיטואציות בתקופת הנביא החלו את דרכם
כפסיקות של חכמי הלכה במאות הראשונות לספירה המוסלמית והולבשו בדיעבד
על דמותם של הנביא וחבריו .הקושי שעמד לנגד ההיסטוריונים היה שעבודתו של
שאכט בתחום המסורות התאולוגיות־משפטיות עשויה להיות תקפה באותה מידה גם
46
למסורות ההיסטוריוגרפיות ,שכן אין הבדל תמתי־מבני מהותי ביניהן.
בעמודים האחרונים של Muhammad: Prophet and Statesmanהקדיש ואט
כמה שורות להתמודדות עם הטענות החדשות 47.ואט הניח שהחומר בביוגרפיות
המוקדמות של מוחמד 'אמין ,כל עוד אין סיבה מיוחדת להניח שאנקדוטה מסוימת
עוותה או הומצאה ממניעים משפטיים ,תאולוגיים או פוליטיים' .עיוותים אלו נמצאים,
לשיטתו ,רק בחומרים בעלי משמעות תאולוגית ,אבל ליבת התיאור איננה מעוותת.
לגישתו ,על פי השוואת המסורות למיניהן ,יתר החומר יכול לשמש מקור היסטורי
מהימן לא רק לתיאור הישגיו של מוחמד ופועלו ,אלא גם לתיאור ההקשר שבו הוא פעל.
להגנתו נשען ואט על העובדה שמבקריו טרם טענו שהקוראן איננו בן זמנו של
מוחמד .משום שהקוראן הוא התגלותי בסגנונו ומקוטע ,כל אימת שהם עושים בו שימוש
כמקור היסטורי הם 'מקבלים את הקווים הכללים של חיי מוחמד בשתיקה' .הקווים
הכלליים האלה ,הוסיף ואט ,נמצאים במקורות הביוגרפיים ִ(ס ַירה) ובספרות מלחמות
הנביא וראשוני המאמינים ַ(מ ַר'אזִ י) ,המכילים גם את המסורות המשפטיות־תאולוגיות
שהמבקרים דוחים .דחיית המקורות האלה פירושה דחיית הקוראן כמקור היסטורי פרי
זמנו של הנביא ושלילת כל אפשרות לצייר 'תמונה של חיי מוחמד ופועלו' .פירושו של
דבר שאי אפשר להתבסס על המקורות המוסלמיים בלבד לשם שחזור ההג'רה כמאורע
למדינה ב־ 622לסה"נ.
היסטורי שבמסגרתו עברו מוחמד וחסידיו ממכה ַ
בתחילה מיאנו היסטוריונים כואט להפנים את מלוא השלכותיה של תגליתו של
שאכט 48.אולם בשלהי שנות השישים נערכו כמה ניסיונות לבחון את הנרטיב של ואט
45
46
47
48
Joseph Schacht, The Origins of Muhammadan Jurisprudence (Oxford: Clarendon
)Press, 1950
Watt, Muhammad at Medina, 336-337
Watt, Muhammad: Prophet and Statesman, 241-242
William M. Watt, Muhammad at Mecca; Watt, Muhammad at Medina; Watt,
Muhammad: Prophet and Statesman; S. F. Mahmud, A Short History of Islam
(Oxford: Oxford University Press, 1960), 1-18
][20
גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם
לאור התובנות העולות מעבודתו של שאכט על ההיסטוריות של המקורות .בולטת
במיוחד עבודתו של הסוציולוג וההיסטוריון המצרי אחמד מוחמד שעבאן (,)Shaban
שביקש 'להציג פרשנות חדשה של ההיסטוריה של ראשית ה"אסלאם" לאור ברירה
דקדקנית של המקורות הזמינים ...ובחינה מחודשת של חומר שהיה מוכר לנו במשך
עשורים רבים' 49.טענה מרכזית במחקרו קובעת ש'אירועי התקופה הוסברו יותר מדי
פעמים על בסיס קנאויות שבטיות דמיוניות או סכסוכים אישיים אי־רציונאליים' .שעבאן
הראה כי הסברים ייחודיים לתרבות מסוימת מתעלמים מהסברים לוגיים ואוניברסליים
סבירים לא פחות להתנהגותם של בני אדם בזמן ובמקום משתנים .ובמילותיו' :הסברים
אלו מזניחים לחלוטין את האינטרסים הלוגיים של הערבים ומעריכים בהערכת חסר
50
רבה את יכולתם הנורמלית כבני אדם להסתגל למצבים חדשים'.
בסוגיית ההג'רה מתח שעבאן ביקורת לוגית על הסברו של ואט ,שלפיו מוחמד היגר
למדינה התאפשר רק בשל הסכסוכים
בשל אי־יכולתו למצוא חסות שבטית במכה ,ושבואו ַ
השבטיים שהיו בה .בניגוד לתמונה העולה מן המקורות בעבודתו של ואט ,בעיני שעבאן
למדינה הייתה מהלך שקול היטב שנבע משיקולים לוגיים עמוקים.
ההגירה של מוחמד ַ
לטענתו ,עבודתו של ואט על מכה ַומדינה לחוד גרמה לו להחמיץ את מלוא חשיבותה של
ההג'רה כנקודת שינוי וכמהפכה שצלחה בשל טיפולו של מוחמד בתחום הדתי והכלכלי
גם יחד בייסדו את החברה המוסלמית ַ
במדינה 51.ואט ,גרס שעבאן ,התעלם מהיותו של
52
מוחמד איש ככל בשר ודם ,והסביר לא אחת את מניעיו בהשראה פנימית ,מעין־אלוהית.
בהסבריו תרם שעבאן תרומה ניכרת לקידומה של ההיסטוריוגרפיה המסורתית ,בהניחו
את המסד הלוגי שעליו יתבסס לימים קנדי בהגנו עליה 53.עם זאת ,לא היה בכך כדי
להשיב על טענותיהם של המבקרים ביחס לפרשנות המקורות.
לנוכח הביקורת הפילולוגית של שאכט וטיעוניו האחרונים של שעבאן ,מן הראוי
לשוב ולעיין בהשלכות המשתמעות מהגנתו המתודולוגית של ואט על גישתו .טיעונו
של ואט נשען במידה רבה על האמינות שיוחסה למקורות שעליהם התבסס במחקרו.
ואט ייחס חשיבות מיוחדת ,ואף מכריעה ,להיעדר ביקורת על מהימנותו ההיסטורית
של הקוראן .לפיכך ,די בשלילת תקפותו ההיסטורית של הקוראן ובערעור ההנחה
שהוא פרי זמנו של מוחמד בכדי למוטט את מכלול טיעוניו כמגדל קלפים .כך ומבלי
49
Muhammad A. Shaban, Islamic History A.D. 600-750 (A.H. 132): A New
Interpretation (Cambridge: Cambridge University Press, 1971), vii
שם.viii-vii ,
50
51שם.9 ,
52שם.11-10 ,
Hugh N. Kennedy, The Prophet and the Age of the Caliphates, 600-1050 (London: 53
Longman, 1986), 1
][21
רועי מרום
לשים לב עמד ואט בכתיבתו על עיקרי הטיעון ההפוך שהוביל בעשורים הבאים את
מתנגדיו לְ רוויזיה שתפסול את ההיסטוריּת של הקוראן ושל חיי מוחמד גם יחד .רוויזיה
זו הובילה אותם לכיוונים חדשים שבמסגרתם השתיתו את המחקר על יסודות חדשים,
54
זרים לאסלאם ,אגב פסילה מלאה או חלקית של שיטתו המסורתית.
חלק שני' :הגריזם' ,האסכולה הרוויזיוניסטית והביקורת עליה
ונסברו ,קרונה וקוק :ההג'רה על פי התאוריה של 'הגריזם'
כפי שהראיתי בחלק הקודם ,משנות החמישים המאוחרות של המאה העשרים החלו
מוטלים במחקר המערבי עוד ועוד ספקות במהימנות הנרטיב המוסלמי ובערכה של
המסורת ההיסטוריוגרפית האסלאמית וביכולתה לשקף את המסגרת הכרונולוגית של
ראשית האסלאם ,ובכללה ההג'רה .ספקות אלו נבעו מהתפתחויות תאורטיות בשדה
המחקר ההיסטורי הכללי ,וכן ממחקרים מסוימים בתחומי הספרות והפילולוגיה
שיישמו את התובנות התאורטיות האלה בתחום ההיסטוריה של האסלאם .המחקרים
האלה פירשו את הדרכים שבהן נבנתה המסורת האסלאמית בתקופה מאוחרת ,ושיאם
בעבודותיו של ג'ון ונסברו ,שנכתבו בראשית שנות השבעים אך פורסמו רק בשלהי
העשור ההוא 55.ונסברו ניתח את ההיסטוריוגרפיה המוסלמית בכלים ספרותיים ,והגיע
למסקנה שמדובר ב'היסטוריית גאולה' ( ,)salvation historyשאינה משקפת בהכרח
אירועים מציאותיים ,אלא תפיסות של מוסלמים במאות מאוחרות יותר בדבר ראשית
אומתם .לקביעה זו היו השלכות חשובות על הערכת מידת היותה של המסורת מקור
מהימן לשחזור אירועי ראשית האסלאם.
ביקורתו של ונסברו לא פסחה על תיאור ההג'רה במסורת .ההג'רה ,כפי שהיא
מתוארת במסורת ,הייתה לדעתו יסוד ספרותי' ,הגשמה היסטורית' של מוטיב הגלות,
54
55
Watt, Muhammad: Prophet and Statesman, 241
John Wansbrough, Quranic Studies: Sources and Methods of Scriptural
) .Interpretation (Oxford, Oxford University Press, 1977הספר עוסק בקורפוס הקוראני
ובעריכתו בתהליך הדרגתי ששיאו במאות השנייה והשלישית לסה"נJohn Wansbrough, .
Sectarian Milieu: Content and Composition of Islamic Salvation History (New
)] .York: Prometheus Boos, 2006 [1979הספר הזה עוסק בצמיחתה של המסורת
המוסלמית ,ובמיוחד בסיפורי הסירה־מר'אזי העוסקים בדמותו של מוחמד ובקורות המדינה
המוסלמית בימי חייו.
][22
גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם
'מעשה הצלה' בהיסטוריה המוסלמית 56.מניתוחו המורכב הסיק ונסברו שההג'רה —
וכמוה יתר האירועים העומדים בלב התיאור המסורתי של ראשית האסלאם — לא
הייתה אירוע היסטורי ממשי .בכך פתח ונסברו את הדלת לסטייה חדה ממוסכמות
המחקר הקודמות בנוגע למהימנות המסורת כולה .לעבודתו נודעה חשיבות נוספת,
ְבנָ ְתנה הזדמנות לפרשנות מחודשת של המונח 'הג'רה' ושל האירועים הקשורים בו
על פי מקורות אחרים ,זרים לאסלאם ,שערכם ההיסטורי טרם הוטל בספק .כך נפרצה
הדרך למחקרם השנוי במחלוקת של תלמידיו ,העומד במרכז החלק הזה.
לשלילה המוחלטת של המסורת האסלאמית כמקור היסטורי הייתה השלכה
מכרעת הן על המחקר ההיסטורי והן על החשיבה ההיסטוריוגרפית המערבית על
ההג'רה .המחקר הראשון שהתבסס על הנחות היסוד של ונסברו היה ניסיונם של
תלמידיו פטרישיה קרונה ומייקל קוק בספרם 'הגריזם' להציג תמונה אחרת של ראשית
האסלאם על סמך מקורות חוץ־אסלאמיים והממצא הארכאולוגי 57.אף שנדחה ברובו,
'הגריזם' העלה שאלות חשובות בדבר ערכם ההיסטורי של המסורת וגם של מקורות
חוץ־אסלאמיים לתיאור ראשית האסלאם וההג'רה ,ובמיוחד הוא שלל שלילה מוחלטת
למדינה בחצי האי ערב.
את התיאור המסורתי של ההג'רה כהגירה ממכה ַ
עבודתם של קרונה וקוק יוצאת מנקודת הנחה ש'אף על פי שאין סיבה פנימית
לדחות את [המסורת האסלאמית] ,אין גם סיבות חיצוניות לקבלה' .בעומדם מול דילמה
זו בחרו השניים ללכת לאור תובנותיו של ונסברו וקבעו ש'הדרך היחידה לפתור את
הדילמה היא לחרוג ממסגרת המסורת האסלאמית לחלוטין ולהתחיל מחדש' 58.קרונה
וקוק פנו למקורות החוץ־אסלאמיים — כתבי הכיתות השונות וכרוניקות של יהודים
ונוצרים לכנסיותיהם בסורית (סיריאנית) ,ארמית ,יוונית וארמנית ,ואמנם ,מקורות אלו
הובילו אותם לכיוונים חדשים לחלוטין .מבחינה מתודולוגית ,נטו קרונה וקוק לקבל
את התיאורים המצויים במקורות אלו כלשונם ,מתוך הדגשת הסתירות שביניהם לבין
המסורת והעדפת הראשונים על פניה.
תיאור ההג'רה הוא דוגמה טובה למדי לשיטת עבודתם עם המקורות .קרונה
וקוק פותחים בציטוט מובאה מה־ — Doctrina Iacobiחיבור פולמוסי נגד היהודים
שכתב הבישוף יעקב בקרתגו בשנת ,634ומקובל לראות בו את העדות החוץ־אסלאמית
הקדומה ביותר לקיומו של מוחמד .בעדות זו נזכר נביא שקר שקם בקרב הערבים
בסיוע היהודים; נביא נושא חרב שבישר על בואו של המשיח לארץ הקודש 59.על
Wansbrough, Sectarian Milieu, 46
Crone and Cook, Hagarism
56
57
58שם.3 ,
59שם.4 ,
][23
רועי מרום
פי השיטה שתוארה לעיל ,הדגישו קרונה וקוק שמסר זה סותר את עיקרי המסורת
שלפיה מוחמד נפטר כבר בשנת ,632ומניחים שהזכרת הציפייה למשיח משקפת את
המשיחיות היהודית בת התקופה המוכרת לנו גם ממקורות יהודיים .ממקורות אלו
ואחרים הם הסיקו שתנועת הכיבוש הערבית לארץ הקודש עירבה את היהודים והייתה
עוינת לנוצרים ,בניגוד לתמונה העולה ממקורות מוסלמיים ,המתארים את מאבקיו
במדינה .עדות חשובה נוספת ומאוחרת במעט של הבישוף
של מוחמד ביהודים כבר ַ
הארמני סבאוס ( 660 , Sebeosלסה"נ לערך) ,מתארת כיצד לימדו יהודים שנמלטו
מרדיפות ביזנטיות לערב את הערבים על מוצאם מישמעאל בן אברהם ,ועוררו סוחר
ושמו 'מחמט' לאחד את הערבים באמונה באל האחד של אברהם אביהם ולהוביל צבא
60
ערבי־יהודי לכבוש מן הביזנטים את ארץ הקודש שהובטחה לזרעו.
על סמך העדויות הספורות האלה ,קרונה וקוק טוענים שההג'רה הייתה מסע
פלישה ערבי־יהודי בראשות מוחמד לעבר ארץ הקודש בעשור השלישי של המאה
השביעית .ההג'רה הייתה 'התכנסותם המשיחית של הגולים' ,שחזור הפנטזיה המשיחית
של משה המבוססת על תיאור יציאת מצרים וכיבוש הארץ בתורה ובנביאים:
במסורת האסלאמית היציאה ( )exodusהנידונה היא ממכה למדינה,
והתאריך שלה מזוהה עם תחילת הספירה הערבית ב־ 622לסה"נ .ברם,
שום מקור מוקדם איננו מעיד על ההיסטוריות של יציאה זו ,והמקורות
[ ]...מספקים אלטרנטיבה סבירה בדמות ההגירה ( )emigrationשל
61
הישמעאלים מערב לארץ הנבחרת.
חיזוק לטענתם הם מוצאים בהופעות הרבות של המונח 'מהגרים' בפפירוסים מסחריים
ומנהליים בני התקופה שנתגלו במצרים ככינויים העצמי של הערבים 62.הגירה זו
לארצו של אברהם הונעה על ידי הזדהות עם הגר וישמעאל שנושלו מירושתם .הד
לכך השתמר גם ַבחדית' ,בדמות מסורות שעוד ידובר בהן הקובעות את יעד ההג'רה
(אל־שׁאם) ,והמקבילות את ההג'רה
ַ
לאזורים שמחוץ לחצי האי ערב ,כמו סוריה רבתי
של המאמינים להגירתו של אברהם ,וגם במסמך מנהלתי בן התקופה המתוארך לשנת
63
63לספירת 'מהגריא דבני ישמעאל בר הגר בר אברהם' ( 681לסה"נ).
קרונה וקוק ראו בהג'רה מסע מלחמה דתי של קבוצת ערבים ויהודים שפעלו
בהנחייתו המשיחית של מוחמד לשחרור ארץ הקודש מן הנוצרים .תפיסה זו עוררה
60שם.7-6 ,
61שם.8 ,
62המונח מופיע בערבית — 'מֻ ַהאגִ ’רּן' ,ביוונית — ,Magaritaiובארמית סורית – .Mhaggre
Crone and Cook, Hagarism, 160, n. 53 63
][24
גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם
ויכוח קשה בקרב החוקרים בתחום ,היסטוריונים וחוקרי דת כאחד ,ויכוח שהדים לו
נמצאו בביקורות רבות שנכתבו בידי אישים מתחומים שונים על 'הגריזם' .בשנים
הבאות צוטטו המקורות החוץ־אסלאמיים שנידונו כאן בפעם הראשונה שוב ושוב,
ושימשו מעין חומר הסקה לכבשני הפרשנות והפולמוס סביב ההיסטוריוגרפיה של
העשורים הראשונים לכיבושים הערביים והאסלאם .חוקרים שונים השתמשו בהם
במגוון דרכים כדי לתמוך במסקנות סופיות שונות בתכלית ,ולבסוף לשם תיקוף מחודש
של הפרשנות המסורתית על פי מידת המהימנות שייחסו למקורות החוץ־אסלאמיים
ביחס למסורת על מאזני ההערכה ההיסטורית.
הביקורת על 'הגריזם'
עם פרסומו ,עורר הספר 'הגריזם' ביקורת רבה ,שלילית בעיקרה ,ודיון מקיף בשיח
המקצועי שחרג מטיעוניו לעבר עניינים מתודולוגיים הקשורים בהשוואות הרעיוניות
בין ה'אסלאם' הקדום לתנועות אחרות ,בחלקן מאוחרות יותר .השוואות אלו וטבען
חורגים ממסגרת דיוננו .אף שהמקום שהוקדש לפרשנויות ההיסטוריות של רעיון
64
ההג'רה היה מצומצם ,היו לכך השלכות ניכרות על כיווני המחקר שננקטו בהמשך.
הטענה ההיסטוריוגרפית המרכזית שהעלו המבקרים היא שהתזה ההיסטוריוגרפית
שהציגו קרונה וקוק על פי המקורות החוץ־אסלאמים בלבד איננה מספקת תיאור
היסטורי עקיב ושלם של ראשית האסלאם בכלל ,ושל ההג'רה כמאורע היסטורי
בפרט ,וזאת בשל מגבלות המקורות שעמם הם עבדו מבחינת היקף וכיסוי 65.ביקורת
זו ,לעניות דעתי ,איננה מוצדקת במלואה ,שכן המחברים לא התיימרו להציג תמונה
שלמה וקוהרנטית של אירועי התקופה .במקום זאת ,יעדם המוצהר היה להציע פרשנות
66
חדשה לעובדות ידועות כדי לתרום להבנה ההיסטורית של ראשית ה'אסלאם'.
חוקרים שביקשו להפריך את טענות 'הגריזם' בחרו בדרכים שונות לעשות כן.
אחדים ,כמו ג'וזף ואן אס ,בחרו לתקוף את העבודה על עניינים טכניים של מתודה
וטרמינולוגיה 67.ואן אס האשים את קרונה וקוק באימוץ הגישה הפולמית המשוקעת
במקורות העוינים לאסלאם ,וכדוגמה לכך הביא את השם 'הגריזם' — המשקף את
המתקפה הפולמוסית של נוצרים על הערבים שהוצגו כבנים הלא־לגיטימיים של הגר.
64ראו החלקים השלישי והרביעי להלן.
Hoyland, Seeing Islam, 598 65
Crone and Cook, Hagarism, iv 66
Josef Van Ess, ‘The Making of Islam’, Times Literary Supplant 3988 (September 67
1978): 997-998
][25
רועי מרום
השימוש הבעייתי במונחים אנכרוניסטיים שאינם הולמים לתיאור אופיים של הערבים
נמשך גם בכתיבתם על סוגיית ההג'רה — קוק וקרונה כינו את המהגרים ֻ'מ ַהאגִ 'רּן
מאואיסטיים' ,כלומר השוו את הערבים לקומוניסטים הסיניים הקיצונים ורמזו לאי־
הלגיטימיות שלהם כתנועה חתרנית שכיבושיה לא היו אלא 'כיבושים ברבריים' .בכך
היה ואן אס הראשון שעמד על הבעיה הטבועה באופיים המגמתי של המקורות החוץ־
אסלאמיים .מבחינה תמטית הוא ראה ב'הגריזם' 'היסטוריה של הלא־היסטורי' המרבה
לעסוק בהשפעות תרבותיות ובענייני זהות ,אך גם מציגה את הערבים כ'קליפות
ריקות שהיו צריכות להתמלא ברעיונות זרים כדי לרכוש זהות עצמית' .ואן הס האשים
את קרונה וקוק גם ב'צמצום טיעונים לרטוריקה' וב'מגלומניה' שאינה מתיישבת
עם היקפו המצומצם והתמציתי של הספר .עם זאת ,ואן אס התקשה להתמודד עם
רעיונותיו המהפכניים של הספר ודחה אותם בגין הערעור על 'האמתות המקובלות' של
הקונצנזוס' :ייתכן שהפרכה איננה נדרשת משום שהמחברים אינם עושים כל ניסיון
להוכיח את דבריהם ,היכן שהעובדות המקובלות מהופכות על ראשן ,תוצאות גישתם
68
הרסנית'.
חוקר נוסף שעמד על בעיית אופיים הפולמוסי של המקורות החוץ־אסלאמיים
הוא מיכאל מורוני מאוניברסיטת קליפורניה ,שפרסם ביקורת קצרה על 'הגריזם' בשנת
.1982מורוני הכיר בצורך ברוויזיה של ההיסטוריוגרפיה של ראשית האסלאם וכינה את
הספר 'ניסיון נועז ורב דימיון' להסביר את הפערים שבין המקורות החוץ־אסלאמיים
למסורת ,ועם זאת ,הוא הצביע על כמה כשלים מתודולוגיים 69.לדידו ,קוק וקרונה לא
נתנו דעתם לכך שהמקורות שבחנו רוויים ב'פולמיות ,אפוקליפסה ומשיחיות' לא פחות
מהמסורת האסלאמית שהם זנחו ,וכן הם התעלמו ממקורות המאמתים חלקים חשובים
מהכרונולוגיה המסורתית ,ובכלל זאת בנוגע להג'רה 70.בעיה זו תשרת לימים את תומכי
הגישה ה'מסורתית החדשה' ,ובמיוחד את דונר וברקי להצדקת שיטתם .מורוני הוסיף
דוגמאות משלו לטרמינולוגיה הבעייתית שהציג ואן אס ,כגון 'רבנים עוסמאניים' לתיאור
יהודי התקופה .מורוני הצטרף לגינויו של ואן אס בדבר שבירת המוסכמות המחקריות
של הפרדיגמה ה'מסורתית' ,ובהלכו באותו התלם סיכם בגרסו שמעבר ל'הכללות גסות,
השערות באוויר וז'רגון מייגע' ,יש בספר 'יותר טיעונים מראיות' ,ולפיכך הוא אינו
מבוסס דיו 71.לטענה על חוסר האיזון הכללי בין מסקנות הספר לראיות שעליהן הוא
68שם.997 ,
69
Michael G. Morony, ‘Hagarism: The Making of the Islamic World – A Book
Review’, University of Chicago’s Journal of Near Eastern Studies 41, 2 (1982): 157
70שם.158 ,
71שם.159 ,
][26
גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם
מתבסס הצטרפו גם חוקרים נוספים כגון אריק מנהיימר ( )Manheimerמאוניברסיטת
72
ניו־ג'רזי ,ששפט את הספר ביתר הסוגיות באור חיובי למדי.
בחינת הביקורות כלפי 'הגריזם' בזו אחר זו מאפשרת לנו לעמוד על נקודות טיעון
המשותפות לחוקרים שפעלו בארצות הברית .במחקרים אלו הובעו עמדות דומות
בדבר שבירת הקונצנזוס המחקרי על מהימנות המסורת ,הטרמינולוגיה הבעייתית,
וכן בדבר חוסר הביקורתיות של החומרים החוץ־אסלאמיים המוליכה למסקנות שאינן
מבוססות דיין .ביקורות אלו ונוספות — כמו הטענה שהדיון בספר איננו היסטורי ברובו
המכריע — משותפות גם לחוקרים מתחומי ידע אחרים .כך ,למשל ,ביקורתו של אולג
גרבר ( ,) Grabarמהבולטים בחוקרי ההיסטוריה של האמנות והאדריכלות בראשית
האסלאם ,פיתחה ושכללה טענות שהעלו ההיסטוריונים האמריקנים .ביקורתו של
גרבר על 'הגריזם' התמקדה בשאלת ההג'רה 73.האם די בשלושה טקסטים בלבד בכדי
לבסס תאוריה מהפכנית העומדת בסתירה לכל משקלה המצטבר של המסורת ומחקר
הדורות הקודמים? שואל גרבר ,ומשיב בשלילה 74.הוא מתקשה לקבל זאת כעבודה
מחקרית מבוססת ( ,) soundבציינו כי אין ַדי בראיות הספורות שהוצגו בכדי להוכיח
ל'מ ַהאגִ 'רּן' של
ה'מ ַהְּ ָריֶ א' המופיעים במקורות החוץ־אסלאמיים ֻ
קשר חד־משמעי בין ְ
המסורת האסלאמית 75.עם זאת ,גרבר הוא החוקר היחיד מהחוקרים שהוזכרו למעלה
שבחר לשבח את השימוש החלוצי שעשו קרונה וקוק במקורות ארכאולוגיים חדשים —
כגון הממצא האדריכלי ,פפירוסים ומטבעות .ואכן ,משנות השמונים ,בעקבות 'הגריזם',
נעשו המקורות האלה ,למקור מקובל לעדות ולפרשנות על ההג'רה ועל ראשית האסלאם.
מעטים ניאותו לעמוד מהצד השני של המתרס ולצדד בתאוריות של 'הגריזם'.
אחד היחידים שעשה כן היה ג'ון ונסברו עצמו 76.אולם גם הוא ,שסמך ידו על הצורך
ברוויזיה ,לא חסך שבטו משני תלמידיו .כמו ואן אס ,מורוני ומנהיימר ,עיקר ביקורתו
של ונסברו התרכזה בבחירת המקורות ובדרך הטיפול בהם .ונסברו ניתח בקצרה את
המקורות על פי עקרונות הניתוח הספרותי ועמד על מאפייניהם .לטענתו ,הספרות
החוץ־אסלאמית היא כיתתית ויש לראות בה 'היסטוריוגרפיה של מיעוטים' ,העוינת
למושא המחקר ולוקה בסטראוטיפיות ובהטיות תאולוגיות ,לא פחות מהמסורת
72
73
Eric I. Manheimer, ‘Hagarism: The Making of the Islamic World – A Book
Review’, The American Historical Review 83, 1 (1978): 240-241
Oleg Grabar, ‘Hagarism: The Making of the Islamic World – A Book Review’,
Speculum 53, 4 (October 1978): 795-799
74שם.795 ,
75שם.798 ,
John Wansbrough, ‘Hagarism: The Making of the Islamic World – A Book Review’, 76
Bulletin of the School of Oriental and African Studies 4, 1 (1978): 155-156
][27
רועי מרום
שאותה היא מחליפה כמקור העיקרי לעבודת ההיסטוריון .ונסבורו פסל את ניסיונם של
קרונה וקוק לשחזר את עולמם הרעיוני של המהגרים על סמך המקורות הזרים האלה.
זאת ועוד ,בהמשך לוואן אס ,קיבל ונסברו את הגישה הטוענת כי השם 'הגריזם' איננו
משקף מציאות בת התקופה ( ,) emicאלא הוא ניסיון של החוקרים להסביר את העבר
בשפתם ( .) eticמכאן מובן למה אין לגזור מהמונח 'הגריזם' תובנות על עולמם הרוחני
77
של החברה המתוארת ,משום שהוא משקף במהותו פרשנות זרה לאותה החברה.
חלק שלישי' :מהגריא' — צמיחת האסכולה ה'אינטגרטיבית'
בעקבות 'הגריזם'
פרסומו של 'הגריזם' בשנת 1977פיצל את הקהילה המחקרית העוסקת בראשית
האסלאם בשתי סוגיות חשובות :מהימנות המסורת האסלאמית למול העדות החוץ־
אסלאמית וההיסטוריוגרפיה של ראשית האסלאם .הליקויים המתודיים של קרונה וקוק
והפרשנות הקיצונית שחרגה מההסכמה הכללית במחקר הובילה לדחיית מסקנותיהם,
ובד בבד פרסום הספר שינה שינוי בלתי הפיך את השיח המחקרי .ראשית ,לא היה
אפשר עוד להתעלם מעדויות חוץ־אסלאמיות ,וכל תיאור של מציאות בת התקופה
נאלץ להתמודד עמן .שנית ,מודעות החוקרים לבעייתיות הטבועה הן בהיסטוריוגרפיה
המוסלמית המסורתית ,והן בכתבים הכיתתיים התחדדה .ההשפעה העיקרית של
התובנות האלה הייתה שינוי שיטת המחקר — במקום מחקרים הבנויים על שלילת
חלק זה או אחר מקורפוס הראיות ,ביקשו המחקרים החדשים לנצל את מלוא העדויות
הזמינות ולגבשן לתיאור המצביע על הדומה והמשותף יותר מאשר על השונה והמסולף.
חוקרים הציגו מגוון דעות כיצד להתמודד עם הבעיות המתודולוגיות שהתעוררו,
ודיונם לא פסח על שאלת ההג'רה ,והיא נהפכה למרכזית ביותר מאז פרסום 'הגריזם'.
80
העבודות החשובות בתחום זה הן של קרונה ,שכבר נידונה לעיל 78,הוילנד 79,דונר
81
וקנדי.
77שם.
78
79
80
81
Patricia Crone, ‘The First-Century Concept of Hijra’, Arabica XLI, 3 (1994): 352-387
Hoyland, Seeing Islam
Fred M. Donner, Narratives of Islamic Origins: The Beginnings of Islamic Historical
Writing (Princeton: Darwin Press, 1998); Fred M. Donner, Muhammad and the
)Believers: At the Origins of Islam (Cambridge: Harvard University Press, 2010
Kennedy, The Prophet and the Age; Hugh Kennedy, The Great Arab Conquests
)(Philadelphia: De Capo Press, 2007
][28
גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם
מהגרים וג'האד — הרוויזיה שאחרי 'הגריזם'
גם אם חברי האסכולה המסורתית פסלו את טענות 'הגריזם' ,פרסומו של הספר עורר
אותם לבדוק מחדש את הנחות היסוד של פרשנותם להיסטוריוגרפיה האסלאמית.
בחינה זו נעשתה בראש ובראשונה על סמך המסורת עצמה ובסיוע מקורות חוץ־
אסלאמיים ,בניסיון להעלות השערות חדשות או למצוא תימוכין לשחזורים שונים
במקצת של ההיסטוריוגרפיה האסלאמית .בדיקה מחודשת זו הייתה מתונה יותר ,ולא
הרחיקה לכת כדרכם של קרונה וקוק ,אך במידה רבה הייתה מבוססת ומקובלת יותר.
אחד ממובילי המגמה הזאת ,וילפרד מדלונג ,ביקש לערוך בחינה מחודשת של
המסורת האסלאמית הנוגעת לתפיסת ההג'רה באסלאם ולנסות לעגן את התפתחותה
בנסיבות היסטוריות ידועות של הכיבושים ושל ימי בית אומיה 82.מחקרו התבסס
על ההנחה שהמסורת האסלאמית משקפת את הדעות והרעיונות שרווחו באסלאם
במאות הראשונות לספירה המוסלמית .הנחה זו מקורה עוד במחקריו של גולדציהר,
אך היא שוכללה במחקריו של שאכט ,שהניח כזכור את הבסיס לרוויזיה המודרנית של
ההיסטוריוגרפיה האסלאמית .עתה שוכללה גישה זו בעזרת ההנחה שדרך השוואת
התפתחות המסורת עם מקורות חוץ־אסלאמיים אפשר להגיע לתובנות חדשות בדבר
משמעותה המקורית של ההג'רה כאירוע ההיסטורי המכונן של הישות המדינית
הערבית.
לפי המסורות שהציג מדלונג ,תומכי בית אומיה 'בעלי גיבוי רשמי' הפיצו מסורות
הא ְמ ַצאר (ערי המצב
שקבעו שההג'רה לא הסתיימה עם מות הנביא ,אלא נמשכה לערי ַ
הערביות) בסהר הפורה ,ובמיוחד לסוריה 83.סוריה הפכה להיות מזוהה במסורות עם
מקום הגירתו של אברהם ,אבי הערבים .מדלונג מציב במחקרו את הניתוח הספרותי
של המסורות בהקשר היסטורי קונקרטי ,שלפיו 'הג'רה לאזורים שנכבשו זה עתה
הייתה נחוצה להבטחת האחיזה הקבועה של האסלאם בהם' 84.כך' ,תחת ח'ליפי בית
אומיה הראשונים נשארה חובת ההג'רה חיונית לביטחון האימפריה ]...[ .הנעלה ביותר
ה'מ ְהגַ 'ר' (מקום ההגירה) של אברהם,
הייתה ההג'רה לסוריה הגדולה (אל־שאם)ַ ,
שהייתה לליבת הח'ליפות' 85.מדלונג מנמק את מסקנתו בכך ש'חשיבות מוסד ההג'רה
בזמן הכיבושים ובתקופת בית אומיה משתקפת בעובדה שהמוסלמים הכובשים היו
82
Wilfred Madelung, ‘Has the Hijra Come to an End?’, Revue des Etudes Islamiques
LIV (1986): 225-237
83שם.227 ,
84שם.232 ,
85שם.
][29
רועי מרום
ידועים בקרב נתיניהם בשם ֻמ ַהאגִ 'רון mahgrē ,או mahgrayēבסורית ו־magaritai
ביוונית' ,והוא מפנה ל'הגריזם' ,שבו נחשפו העדויות האלה בפעם הראשונה 86.לדעתו,
הכיבושים לא היו תוצאת ההג'רה ֵמ ֲע ָרב ,אלא להפך — ההג'רה לסוריה הייתה הכרחית
כדי לשמור על הכיבושים .כך נקשרות להן המסורת ,ההיסטוריוגרפיה והעדויות החוץ־
אסלאמיות.
בעקבות הביקורת הנוקבת כלפי מחקרם נסוגו קרונה וקוק מהתזה שהם קידמו
ב'הגריזם' .מתקפתם על ההיסטוריוגרפיה ה'מסורתית' שינתה כיוון ,ובכלל הם התקרבו
לדעותיה .במהלך שנות השמונים הם ביקשו לבחון מחדש את המסורת על גווניה
בחינה ביקורתית ולהשוות אותה לראיות חוץ־אסלאמיות נבחרות .בסדרת מחקרים
עלה בידם לערער כמה הנחות יסוד על ערב בימי מוחמד ,ובכלל זה להפריך את ההנחה
שלמכה היה מעמד של מרכז מסחר בין־לאומי 87.במאמר מוסגר יצוין כי קרונה חזרה
בה מחלק מהקביעה שמכה לא שימשה מרכז מסחר בין־לאומי על סמך ההקבלה בין
ממצאים ארכאולוגיים המעידים על צריכה מוגברת של מוצרי עור בצבא הרומי לבין
88
מסורות מוסלמיות על מסחרה של מכה בעורות האלה.
גם ההג'רה זכתה לטיפול דומה מצדה של קרונה .במאמר שפרסמה קרונה
בשנת 1994היא בחנה את התזה של מדלונג ומצאה דרך לגשר בינה לבין ההסבר
של 'הגריזם' להג'רה 89.על סמך הראיות שסקר מדלונג ,אך גם על בסיס יתר המקורות
הזמינים — מסורות היסטוריוגרפיות וחדית' ,מקורות חוץ־אסלאמיים ,ואף על הקוראן
בהיותו מסמך בן המאה השביעית והשמינית לסה"נ (ובניגוד לשיטתו של ונסברו)— 90
עלה בידה לגבש הסבר מקיף יותר לסוגיית ההג'רה .לפי דרך ביניים זו שבין הגישה
המסורתית ל'הגריזם' ,הייתה ההג'רה ב־ 622מודל להרחבת מסע המלחמה צפונה לארץ
ומדינה שימשה נקודת התארגנות בדרך להגשמת מטרה זו .עקרון ההג'רה
הקודשַ ,
המתמשכת מערב לערי האמצאר בארצות הכבושות נשמר בתקופת שלטון בית אומיה
עד שבוטל בימי בית עבאס 91.בסקירת הראיות הבחינה קרונה כי המונחים הג'רה
אל־הגְ ַ'רה)
ִ
וגִ ַ'האד מופיעים זה לצד זה בפסוקי קוראן רבים ,והכינוי 'בית ההגירה' (דאר
86שם.
87
88
Patricia Crone, Slaves on Horses: The Evolution of the Islamic Polity (Oxford:
Oxford University Press, 1980); Patricia Crone, Meccan Trade and the Rise of
)Islam (Princeton: Princeton University Press, 1987
Patricia Crone, ‘Quraysh and the Roman army: Making sense of the Meccan leather
trade’, Bulletin of the School of Oriental and African Studies 70, 1 (2007): 63-88
’Crone, ‘The First-Century Concept
89
90שם.354 ,
91שם.367 ,
][30
גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם
משמש במקורות רבים כינוי לערי האמצאר באזורים הכבושים .מכאן הסיקה שה'הג'רה
(אל־מ ַהאגִ 'רּן) היו
ֻ
כפי שהובנה במקור הייתה לא יותר מגיוס' 92.המגויסים המהגרים
ערבים שהתגוררו כחילות מצב בשטחים הכבושים ,ומתוקף תפקידם הצבאי היו זכאים
93
לקצבה מאוצר המדינה ,כפי שמעידים פפירוסים מנהליים וידיעות במסורת גם יחד.
בניגוד ל'הגריזם' ,המחקרים האלה התקבלו בסבר פנים יפות ,וסייעו לחברי
האסכולה המסורתית בתהליך הביקורת העצמית של הנחותיהם ביחס למהימנות
הנרטיב המסורתי .עם זאת ,הדיון בסוגיית ההג'רה הוביל להבנה מחודשת של כמה
היבטים במהימנות הנרטיב המסורתי .על יסוד הבנה זו צמח בשנות התשעים הדור
הבא של ההיסטוריונים ,דור ששאף להרחיב ולהעמיק את הסינתזה שבין המסורת
לספרות החוץ־אסלאמית ולהדגיש את נקודות הדמיון ביניהם ,ולא את ההבדלים בלבד.
קנדי :שינויים בהיסטוריוגרפיה ה'מסורתית' של ההג'רה
לאחר הדחייה הראשונית של 'הגריזם' החל במחקר תהליך הדרגתי של הפנמת התובנות
החשובות שעלו בספר הזה בתחום ההיסטוריוגרפיה של ראשית האסלאם ,אגב ניסיון
לשלבן במודל הכרונולוגי המקובל המבוסס על מחקר המסורת בידי ואט ואחרים.
את מורשתו של ואט המשיך עתה אחד מתלמידיו ,ההיסטוריון הבריטי יו קנדי מבית
הספר ללימודי המזרח ואפריקה ( )SOASשבאוניברסיטת לונדון .קנדי שאף לחבר
תיאור מקיף של קורות ראשית האסלאם עד סוף בית עבאס על בסיס הבנה חדשה של
94
ההיסטוריוגרפיה האסלאמית המסורתית.
על פי הכרונולוגיה המסורתית ,ובדומה לוואט ,ראה קנדי בהג'רה את 'הגירתו של
מוחמד ממכה ַ
למדינה בשנת 95,'622והבין אותה כנקודת המפנה הגדולה ששחררה את
התנועה האסלאמית המתהווה מלחציה של העילית המּאית .בכך אפשרה ההג'רה את
התרחבותה הגדולה של התנועה ואת עצמאותה ,תהליכים שבדיעבד הביאו לחיזוקה
ולהתבססותה .כמו במסורת שעליה התבססה ,גם בקריאה זו מודגשים בעיקר ההיבטים
הדתיים של השינוי בעקבות ההג'רה:
למדינה במהלך קיץ 622
ההג'רה ,או הגירת ( )emigrationהנביא ממכה ַ
סימנה נקודת מפנה מרכזית בהיסטוריה של התנועה האסלאמית []...
משמעות ההג'רה הייתה שהמוסלמים היו עתה משוחררים מעוינותם
92שם.383 ,
93שם.366-362 ,
Kennedy, The Prophet and the Age 94
95שם.xii ,
][31
רועי מרום
של מנהיגי קריש ומהאווירה המגבילה של מכה ,והתיישבו עתה בקרב
אנשים [ ]...שהיו מוסלמים :מוחמד היה יכול להטיף ,והם היו יכולים
96
לסגוד בפתיחות שהייתה בלתי אפשרית קודם לכן.
אף שיש בכך הקדמת המאוחר ,ראוי לציין כי ב־ 2007פרסם קנדי את ספרו על
הכיבושים הערביים הגדולים ,ספר הסוקר את ההיסטוריה הצבאית והפוליטית של
הח'ליפות הערבית המתפתחת עד לנפילת בית אומיה ב־ 750לסה"נ 97.במובנים רבים
מחקר מקיף זה הוא שיא שכלולה של גישת ואט להיסטוריוגרפיה האסלאמית 98,גישה
השואפת להציג תמונה שלמה של האירועים ,בעיקר על פי המסורת האסלאמית,
מתוך תשומת לב גם לעדויות חוץ־אסלאמיות ולממצאים ארכאולוגיים .קנדי נמנה
עם החוקרים שהפכו את גישתם של קרונה וקוק על פיה והשתמשו במקורות האלה
לשם אישור חלקים מהנרטיב המסורתי במקום לשם הפרכתו .קנדי הקנה משקל רב
יותר למסורת ביחס למקורות החוץ־אסלאמיים ,אך יחס זה נבע מכמות החומר הזמינה
ומתרומתו הפוטנציאלית להשגת מטרתו המקיפה .המשקל הרב שנתן קנדי למקורות
הזרים האלה ,לצד המסורת האסלאמית ,מתבטא גם בעובדה שספרו נפתח במובאה
בר־פנְ ַקֶּ א המתאר את כיבוש סוריה
ֶ
מדברי הנזיר הנֶ ְסטֹרי בן המאה השביעית יוחנן
99
בידי הערבים בימיו.
נוסף על כך ,קנדי נאלץ להתמודד עם העובדה שהודגשה ב'הגריזם' ובעבודתו
של ונסברו ,ולפיה המסורת האסלאמית אינה בת זמנם של האירועים שהיא מתארת,
ושהיא עברה מספר רב של שלבי עריכה שטשטשו את ה'עובדות' שבה 100.במקום לזנוח
את החומר הזה ,כשם שעשו קרונה וקוק ,בחר קנדי לראות בו 'ביטוי מעניין במיוחד של
זיכרון חברתי[ ,ו]של האופן שבו מוסלמים קדומים שחזרו את עברם והסבירו את בוא
האסלאם לאזורים שבהם חיו' 101.תוצרו הסופי של קנדי איננו עובדה היסטורית ,ואף לא
תיאור קוהרנטי של העבר ,אלא 'ספר על זיכרון ועל יצירת זיכרונות' .תפיסה זו משקפת
גם את ההתקדמות שחלה באנתרופולוגיה בעשורים האחרונים בהבנת אופן התהוות
נרטיבים של היסטוריה שבעל־פה 102.קנדי הפנים את הבעייתיות הכרוכה בשחזור
96שם.35 ,
97
98שם.5-4 ,
99שם.1 ,
100שם.22 ,
Kennedy, The Prophet and the Age, 357-358; Kennedy, The Great Arab Conquests, 4 101
Chris Wickham and James Fentress, Social Memory: New Perspectives on the Past 102
Kennedy, The Great Arab Conquests
)(Oxford: Oxford University Press, 1992
][32
גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם
ההיסטורי בשל טבעם של המקורות הסותרים ובחר לבחון אותם בכלים השאולים
מביקורת הספרות.
מעניין להשוות את התיאור המאוחר שתיאר קנדי את ההג'רה לתיאור שהופיע
בספרו מ־' :1986ההג'רה מסמלת את הרגע שבו עבר מוחמד מהיותו נביא בודד" ,קול
קורא במדבר" ,להיותו שליט של מדינה קטנה אך מתפשטת' 103.בספרו המאוחר הדגיש
קנדי יותר את משמעותה הסמלית של ההג'רה ,המתבטאת פחות בתיאור הדתי כבול־
המסורת שהוצג לעיל .לדידו ,חשיבותה של ההג'רה אינה טמונה בהיותה 'שחרור
מהעוינות של מנהיגי הקריש' ו'הקלה מהאווירה החונקת במכה' דווקא ,כי אם בכינונה
של 'מדינה קטנה אך מתפשטת' ,שלימים תיעשה אחת מהאימפריות הגדולות בעולם.
שינוי היסטוריוגרפי זה נבע גם מהשימוש במקורות חוץ־אסלאמיים ,ש'למרות [היותם]
לעתים קצרים עד כדי תסכול ,עמומים ומבולבלים[ ,הם] מספקים גורם מאמת ונוגדן
לחומר עב הכרס אך המאוחר והמלוטש יותר שבמסורת הערבית' 104.הדיון בעבודותיו
של קנדי מסייע להבנת השינוי שחל בגישת היסטוריונים המסורתיים ,ובכך ממחיש
את הנדבך המתודולוגי המקשר בין האסכולה המסורתית לבין האסכולה המסורתית
החדשה שבה נדון בהמשך המאמר.
הוילנד :הגישה ה'אינטגרטיבית' לחקר המקורות
את התובנה המסכמת בדבר המקורות חייב קנדי במידה רבה לרוברט הוילנד .בעקבות
פרסום 'הגריזם' הוא קיבל על עצמו לתעד את מלוא הספרות החוץ־אסלאמית ,פרסומה
והערכתה כמקור לחקר האסלאם 105.הגם שעבודתו קדמה לעבודתו המאוחרת יותר
של קנדי ,יש בה הרחבת אופקים ויריעה בסקירה אינטגרטיבית החורגת מהמקובל
בעבודות ה'רוויזיוניסטיות' וה'מסורתיות' כאחת .במילים אחרות ,עבודתו של קנדי היא
בבסיסה הרחבה ועידון של התזות ה'מסורתיות' של ואט 106,ואילו עבודתו של הוילנד
היא ניסיון מקיף ראשון לעמוד על מלוא הפוטנציאל הטמון במקורות חוץ־אסלאמיים
לחקר ראשית האסלאם.
בחלקו האחרון של ספרו הקדיש הוילנד כמה פרקים לדיון במשמעויות
ההיסטוריוגרפיות הנובעות מהם .הנחת היסוד של הוילנד היא ,כאמור ,ש'בעיית
האסלאם הקדום אינה נובעת מהיעדר חומרים מתאימים אלא מהיעדר השקפות
103
104
105
106
Kennedy, The Prophet and the Age, 46
Kennedy, The Great Arab Conquests, 30
Hoyland, Seeing Islam
Kennedy, The Prophet and the Age, ix
][33
רועי מרום
נכונות' 107,ולפיכך הוא התרכז בהצגת פרשנויות חדשות לעדויות המוכרות ולאלה
שפרסם בעצמו .במסגרת זו הקדיש הוילנד מקום נרחב לדיון בהסברים שונים להג'רה
בהיותה התהליך המכונן של המדינה הערבית־מוסלמית .בפתח דיונו תיאר הוילנד את
הקונצנזוס המחקרי המוסכם ,את ה'ידע' הבסיסי ואת הפערים שעליו להסביר:
בראשית שנות הארבעים של המאה השביעית התיעוד ההיסטורי מתריע
בפנינו על תופעה חדשה המפריעה למהלך המוכר של העולם בעת
העתיקה המאוחרת .ערבים ,מצוידים בשם חדש לעצמם ֻ(מ ַהאגִ 'רּן)
ובעידן חדש ,גדשו אזורים רחוקים עד מצרים ועיראק ,בדרשם אספקה
מהאוכלוסייה המקומית כדי להקל על התקדמותם .אין ספק שתנועה
108
חדשה נולדה ,אך טבעה איננו נהיר.
אם כך ,הוילנד ביקש לעמוד על טבעה של תנועת המהגרים הזאת .הוילנד בחן את
העדויות הזמינות ואימץ את פרשנותה האינטגרטיבית של קרונה במאמרה מ־,1994
109
הרואה בהג'רה הגירת לוחמים ערבים מחצי האי ערב למחנות המצב בערי האמצאר.
בד בבד הוא הצהיר בספרו כי אין די בכך כדי להסביר את מקורותיה של התנועה,
כלומר — מה הייתה התפיסה שעמדה ביסוד ההג'רה .בחלק המסכם של ספרו השווה
הוילנד בין שלל הראיות המסורתיות — הקוראן ,החדית' והמסורת ההיסטוריוגרפית
(סירה ותאריח') ,לבין עדויות חוץ־אסלאמיות שהציג בספרו — כתבים וכרוניקות,
כתובות ,מטבעות והממצא הארכאולוגי הדומם .על ידי ההתמקדות בדומה ובמשותף
גיבש הוילנד הסבר המתאים לקווים הכלליים של הכרונולוגיה המסורתית :מוחמד
ובמדינה ,חיבר את הקוראן ואיחד את היהודים והערבים למלחמת קודש
פעל במכה ַ
110
מונותיאיסטית ברוחה אך לא כיתתית באופייה.
הוילנד הדגיש כי העובדה 'שמוחמד בעצמו החל את המאמץ המלחמתי בלוחמו
צפונה לכיוון סוריה [ ]...מצוינת בבירור בידי מחברים מוסלמים ולא־מוסלמים' גם יחד.
מעשי מוחמד הביאו לכינון 'מדינת ג'האד' ,ובמילותיו של הוילנד' ,ישות פוליטית־דתית
המורכבת מלוחמים בעלי השתייכויות דתיות שונות שמטרתם הדחופה הייתה הרחבת
המדינה בשם האל' 111.הד לכך נשמר לדבריו ב'חוקת ַמדינה' ,שמקובל לראות בה מסמך
Hoyland, Seeing Islam, 559 107
108
109
110
111
שם.457 ,
שם.548 ,
שם.554 ,
שם.555 ,
][34
גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם
קדום המשוקע בביוגרפיה של הנביא מוחמד מאת אבן אסחאק .במסמך זה משתקפת,
לדעת הוילנד ,דרך הארגון של מוחמד את קהילתו ,והוא היה מעין 'תכנית־אב לקהילה
112
דתית פוליטית המאחדת כמה כיתות דתיות ב"חסות האל" ובמלחמה למענו'.
הוילנד לא הסתפק בהצגת פרשנותו המועדפת לרעיון ההג'רה והבהיר שלאור
הראיות אפשר להעלות גם הסברים אחרים המקובלים עליו פחות .גישה אחת כזו רואה
בהג'רה את שיאו של התהליך שהחל במאות השנים שקדמו לה .לפיה ,בצל המלחמות
הביזנטיות־סאסאניות עברה החברה הערבית שבספר המדבר תהליך של כינון מדינה
וארגון ממלכתי בדמות הקונפדרציות הערביות השבטיות של ר'סאן ואל־חירה,
שצמחו כמדינות חיץ בתווך שבין האימפריות למן המאה החמישית לסה"נ 113.הממצא
הארכאולוגי מעיד כי במהלך המאה השישית בנו הר'סאנים בסיס כוח גדול בסוריה
ובדרום ירדן ,וככל שהתחזקו הקונפדרציות נהפכו סכסוכים בין־שבטיים מתקריות
למלחמות .הוילנד הציע כי הגירת הערבים לתוך הסהר הפורה החלה בעקבות עימות
בין הקונפדרציה החג'אזית שבהנהגת מוחמד לבין הקונפדרציה הר'סאנית (שהפסידה
בעימות) .עדות עקיפה לכך מצא הוילנד בקריאה ביקורתית של תיאורי ראשית
הכיבושים במסורת האסלאמית.
לפי גישתו של הוילנד ,אפשר למעשה לשלב השקפה זו עם תזת 'מדינת הג'האד'
ולטעון כי ההג'רה ב־ 622החלה כאשר המוסלמים בני ַמדינה ובעלי בריתם הביסו את
הר'סאנים והשתמשו בבסיס כוחם כדי להתכונן למלחמת הקודש שלהם נגד הביזנטים.
היות ַמדינה נקודת המוצא לכיבושים הערביים עולה לא רק מהתיאור במסורת .לפי
כרוניקה שכתב ניקופורוס ,הפטריארך האורתודוקסי של קונסטנטינופול במחצית
המאה השמינית על בסיס מקורות קדומים יותר ,בשנת 629לערך החלו הערבים
'להופיע מאיית'ריבוס ( ) Aithribosכפי שהיא נקראת ,בארצות הערבים ,וניסו להחריב
114
ב־מדינה.
בספר האימפריה .איית'ריבוס זו היא יַ ְת ִ'ר ַ
כפרים' ְ
ממדינה
כך או אחרת ,לשיטתו של הוילנד החלו הפשיטות על הספר הביזנטי ַ
כגלים קטנים בשנות העשרים של המאה השביעית ,והם התעצמו לפלישה כוללת
שהונהגה בידי מוחמד עצמו .בראשית שנות הארבעים של המאה השביעית נמצאו
כבר מרבית שטחי הסהר הפורה בשליטתם של הערבים .כפי שהראו קרונה והוילנד,
על פי תפיסתם של בני התקופה היו פשיטות אלו 'הג'רה' ,כלומר הגירה שתחילתה
ממדינה לספר הביזנטי ,ומשם לערי
למדינה ,ובהמשך ַ
ביציאתו של מוחמד ממכה ַ
המצב באזורים הכבושים .הדים לתהליך הזה נשמרו הן במקורות חוץ־אסלאמיים בני
112שם.554 ,
113שם.557-556 ,
114שם.584 ,
][35
רועי מרום
למדינה ַּסירה ,והן בדיון ההלכתי בחובה הדתית
התקופה ,הן בתיאור ההג'רה ממכה ַ
'להגר' הנזכרת בחדית'.
מפרסומה בשנת 1997נעשתה עבודתו של הוילנד אבן יסוד בכל דיון רציני
בהיסטוריוגרפיה של ראשית האסלאם 115.בין ממשיכי דרכו של הוילנד אפשר לציין
את החוקר הפיני אילקה לינדשטדט מאוניברסיטת הלסינקי .בדיונו במונח 'מהאגרים'
ככינוי עצמי לראשוני המוסלמים ,קיבל לינדשטדט את הנחות האסכולה האינטגרטיבית
והשווה בין העדויות שבמסורת לבין עדויות אפיגרפיות על מטבעות ,מסמכים מנהליים
ומצבות מהמאה הראשונה לספירה המוסלמית .בבחנו את תפוצת המונחים ֻ'מ ְא ִמנּן'
ו'מ ְסלִ מּן' (נכנעים) ,הראה לינדשטדט כי המונח הנפוץ ביותר היה
(מאמינים)'ֻ ,מ ַהאגִ 'רֹן' ֻ
'מהאג'רון' .אמנם חסידי הדת החדשה כינו עצמם 'מאמינים' ,אך האוכלוסיות הנכבשות
כינו אותם תמיד בכינויים שהם נגזרות יווניות או סוריות של המילה 'מהגרים' .לכינויים
האלה יש משמעות כפולה במקורות המוסלמיים הקדומים :מעבר מעיר לעיר ,וגם עזיבת
הנוודות במדבר והתיישבות ביישוב קבע .על סמך מחקר פונולוגי שלל לינדשטדט
את האפשרות שהמילה 'מהאג'רון' או מקבילותיה הזרות נגזרות משמה של הגר אם
ישמעאל 116,ותחת זאת קישר בין המושג מהאג'רון לבין תנועת ההגירה לערי האמצאר
למדינה או
שתיארה קרונה 117.אם כך ,מהאג'רון היה התואר הכללי לכל מאמין שהגיע ַ
לערים אחרות שבהם שלט האסלאם בעשורים הראשונים לספירה המוסלמית 118.ייחוד
המונח 'הג'רה' לתיאור מסעו של הנביא למכה הוא פרי התפתחות מאוחרת שהושפעה
119
מגיבוש ההיסטוריוגרפיה המוסלמית של ראשית הדת במאות הבאות.
חלק רביעי' :מהאג'רון' — השיבה לנרטיב ה'מסורתי'
נות ,קונרד ,דונר ורובינסון :היכרות מחודשת עם המקורות המסורתיים
לאחר שכוך הסערה שחוללה האסכולה הרוויזיוניסטית החלו חוקרים רבים לבחון
מחדש את המקורות המוסלמיים וניסו לעמוד על טיבם התמטי והצורני ,מבלי לבטל את
המסגרת הכרונולוגית הרחבה שגיבשו ואט וקודמיו ,בני האסכולה המסורתית .בשל ריבוי
Bo Holmberg, ‘Hagarism Revisited’, Studia Orientalia 99: 53-64 115
Ilkka Indstedt, ‘Muhājirūn as a Name for the First/ Seventh Century Muslims’, 116
Journal of Near Eastern Studies, 74, 1 (2014): 68 n. 11 and 20
Crone, ‘The First-Century Concept’; Indstedt, ‘Muhājirūn as a Name’, 70 n. 33 117
118שם.70 ,
119שם.69 ,
][36
גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם
העבודות יידונו כאן בקצרה שני חיבורים מייצגים :הראשון מאת אלברכט נות ולורנס
קונרד ,והשני מאת צ'ס רובינסון .חוקרים אלו ביקשו לעמוד ,בין היתר ,על הסיבות שבגינן
זכתה ההג'רה למעמד של מאורע מכונן בעיני עורכי המקורות הראשוניים ,אך מחקריהם
לא תרמו תרומה ממשית להבנת מהותה ההיסטורית של ההג'רה באופן עצמאי ונבדל
מהצגתה במסורת המוסלמית (ובהיסטוריוגרפיה המערבית שנשענה עליה) .חוקרים אלו
למדינה' ,ברוח
הציגו את ההג'רה בעקביות כ'הגירת ( )emigrationהנביא מוחמד ממכה ַ
התיאור המקובל מאז ימיו של ואט.
מחקרו של נות פורסם במקור בגרמנית בשנת .1973בשנת 1994התפרסמה
מהדורה שנייה של הספר בשיתוף פעולה עם קונרד .החיבור הוגדר 'מדריך מעשי
לבעיות שיש להכיר ולהתחשב בהן בכל ניסיון לחקור את ההיסטוריה של ראשית
האסלאם' 120.נות וקונרד דחו את התפיסה הפוזיטיביסטית של האסכולה המסורתית
וקבעו כי 'המסורת הערבית־אסלאמית כוללת חומר רב ,שאינו חושף דבר על אודות
מושא דיונו ההיסטורי' אף על פי שהוא 'עשוי להעשיר את ידיעתנו על אודות התפיסות
והדעות בזמנים מאוחרים יותר' 121.נות וקונרד השוו בין הסוגות ,הסכמות והצורות
122
במסורות התאריח' כדי לזהות 'זיופים' ( )falsiicationsשל התכנים המקוריים.
השניים הזכירו את המחלוקת שעוררו עבודותיהם של ונסברו ,קוק וקרונה,
אך נמנעו מלעסוק בה 123.כמו ואט ואנשי האסכולה המסורתית ,ההג'רה הוגדרה
למדינה' 124.לדברי נות' ,כרונולוגיה אחידה
'"הגירה" ,ובפרט זו של הנביא מוחמד ממכה ַ
למדינה (ההג'רה) הוכנסה לשימוש
המתחילה את ספירתה בהגירת הנביא ממכה ַ
באסלאם בתקופתו של עומר ,בשנת 16להג'רה 637/לסה"נ (השנים 17ו־[ 18להג'רה]
מוזכרות גם [במסורת המוסלמית])' 125.לצד המקורות המוסלמיים עצמם ,הסתייע נות
גם בעדויות החיצוניות של פפירוס ממצרים ושל כתובות סלע מהחג'אז כדי להראות
כי שיטת התיארוך הזאת היא אמנם מוקדמת ,אך השימוש בה הוגבל לצרכים רשמיים
ותפוצתה הייתה מצומצמת ביותר .למרות הצהרתם כי אין בכוונתם לערבב בין דיון
היסטורי לביקורת המקורות 126,ולמרות שהבהירו חזור והבהר את הסתירות הרבות
Albrecht Noth (in collaboration with Lawrence Conrad), The Early Arabic 120
Historical Tradition:A Source Critical Study, translated by: M. Bonner, (Princeton:
Darwin, Press, 2nd edition, 1994), x
121שם.xi-x ,
122
123
124
125
126
שם.22 ,18 ,
שם.24 ,
שם.237 ,
שם.40 ,
שם.x ,
][37
רועי מרום
בתוך הכרונולוגיה המוסלמית עצמה 127,אימצו נות וקונרד את הכרונולוגיה המסורתית
(שיש בה משום קביעה היסטורית) .במילים אחרות ,מסקנותיהם לא מנעו מהם לאמץ
את המסגרת הכרונולוגית המסורתית ,אף שהן חתרו תחת יסודותיה.
ב־ 1998פרסם החוקר האמריקני ,בוגר אוניברסיטת פרינסטון ,פרד דונר את ספרו
.Narratives of Islamic Origins: The Beginnings of Islamic Historical Writing
בשקלו את המקורות במאזני ההערכה ההיסטורית ,ייחס דונר למקורות המוסלמיים
המסורתיים מהימנות רבה יותר משייחסו להם ונסברו ,קרונה וקוק לפניו .הוא דחה
את טענותיו של ונסברו בדבר תקופת חיבורו המאוחרת של הקוראן ,וגרס כי אף אם
נקבל את תהליך ההתפתחות שתיאר ונסברו ,אין סיבה להניח שהוא נמשך מאתיים
שנים ולא עשרות שנים בלבד .לתפיסתו ,הקוראן הוא כתב קודש קדום הקשור קשר
ישיר למוחמד ולראשוני המאמינים ,ויכול לשמש מקור לחקר ההיבטים הרעיוניים של
128
ראשית האסלאם.
בה בעת דונר הסכים עם ונסברו ,קרונה ,קוק וקנדי מן הצד האחד ,ועם נות
וקונרד מן הצד השני ,כי ההיסטוריוגרפיה המוסלמית המוקדמת ובעלת הצביון הדתי
נכתבה כדי לשרת צרכים של קהילה דתית מתהווה :מתן לגיטימציה להיותו של
מוחמד נביא ,תיאור הקהילה הדתית עצמה כממשיכת דרכן של דתות קודמות ,הצדקת
עליונות הערבים על פני העמים הכבושים ,וחיזוק עמדתם של חוגים שונים במאבק
על השפעה דתית ופוליטית .ואולם ,לתיאורים אלו יש בראש ובראשונה בסיס היסטורי
ממשי .במפעל ההיסטוריוגרפי של הספרות המוסלמית המוקדמת הפכה ההג'רה של
מוחמד למדינה לנקודת ייחוס קבועה בזמן ,וסביבה תיארכו המוסלמים את האירועים
129
החשובים בתולדותיהם.
בכיוון מחקר אחר הלך צ'ס רובינסון מאוניברסיטת אוקספורד .בניגוד למחקרים
קודמים שעסקו בעיקר בערכה של המסורת המוסלמית עבור המחקר ההיסטורי
המערבי ,שאל רובינסון בספרו על ההיסטוריוגרפיה המוסלמית שאלות הנוגעות
לערכה של המסורת עבור המוסלמים עצמם' :כיצד הבינו המוסלמים של התקופה
הקלאסית את עברם?' 'איזה ערך הם ייחסו להיסטוריה?' 'כיצד הם כתבו אותה?'
130
'ומה הקשר שבין ההיסטוריוגרפיה לבין סוגות אחרות של הספרות הערבית?'.
127לדוגמה ,שם.17 ,
Fred M. Donner, Narratives of Islamic Origins: The Beginnings of Islamic 128
Historical Writing (Princeton: Darwin Press, 1998), 37-43
129שם.243 ,239 ,234 ,
Chase F. Robinson, Islamic Historiography (New York: Cambridge University 130
Press, 2003), xvi-xxv
][38
גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם
אפשר למצוא בספר התייחסות לשאלה איזה תפקיד מילאה ההג'רה בהיסטוריוגרפיה
המוסלמית ,קרי במקורות הראשוניים שחוקרים מערביים בני ימינו נשענים עליהם.
מתקופה קדומה מאוד נחשבה ההגירה ( )emigrationשל מוחמד בשנת 622לנקודת
שבר היסטורית ,קו 'פרשת המים בין אמת ושקר' ,כדברי אבן אל־את'יר (מת ב־1233
לסה"נ) 131,ולפיכך הייתה 'השעון המסורתי' שלאורו נמדדו זמנים 132ותוארכו אירועי
133
מפתח בדברי הימים של הקהילה המוסלמית.
דונר וברקי :הג'רה ,זהות ואידאולוגיה ב'אסלאם' הקדום
מחקריהם של מדלונג מצד אחד 134,ושל קרונה והוילנד מצד שני 135,השפיעו מאוד
על דור חדש של עבודות היסטוריות (להבדיל מהיסטוריוגרפיות) ,כגון עבודותיהם
של פרד דונר וג'ונתן ברקי .חוקרים אלו ביקשו לכתוב מחדש את תולדות ראשית
האסלאם מנקודת מבט תרבותית ודתית ,להבדיל מדיון תאורטי בטבעם של המקורות
ובנסיבות חיבורם .כתיבתם של חברי האסכולה המסורתית הדגישה אפוא את החידוש
שסימלה הופעת האסלאם ,וכתיבתם של חברי האסכולה הרוויזיוניסטית — את מפגשם
של המוסלמים עם 'האחר הלא־מוסלמי' ,ואילו כתיבתם של קנדי ,דונר וברקי הבליטה
את ממד ההמשכיות התרבותית שבין האסלאם לדתות התרבות הקודמות במזרח הקרוב
בשלהי העת העתיקה .התוצר הוא תיאור 'מסורתי' למדי ,אך הודות להשפעת המחקרים
של קרונה ,הוילנד ואחרים ,הוא משולב במרקם התרבותי ,החברתי והדתי של שלהי
העת העתיקה .מחקריהם שיקפו את החשיבות הגוברת שניתנה למשתנים רעיוניים
בהסברן של תופעות היסטוריות; ביטוי ל'מפנה התרבותי' בחקר מדעי הרוח בכלל.
כמו מדלונג וקרונה ,מצייר דונר בעבודתו תמונה של המשכיות מסוימת בתחום
הדתי ,התרבותי והחברתי משלהי העת העתיקה לתקופת האסלאם ,למרות השינוי
הרב שחל במישור הפוליטי .טיעונו העיקרי של דונר להצדקת המקורות המסורתיים
הוא שלמרות הפולמוס העמוק ששרר בין חוגים שונים במאות הראשונות לספירה
המוסלמית ,שורה במקורות המוקדמים הסכמה רחבה על הקווים הכלליים של
ההיסטוריוגרפיה המוסלמית .במקורות חוץ־אסלאמיים יש עדויות מעטות בלבד ,והן
משלימות את התמונה העולה מהמקורות המוסלמים ואינן מפריכות אותה 136.המקרה של
131שם.21 ,
132שם138 ,
133שם.121 ,
Madelung, ‘Has the Hijra Come to an End?’ 134
Crone, ‘The First-Century Concept’; Crone, Meccan Trade; Hoyland, Seeing Islam 135
Donner, Narratives of Islamic Origins, 20-25 136
][39
רועי מרום
ההג'רה מדגים את הטיעון הזה היטב :אף על פי שהמסורת המוסלמית הקדומה נחלקת
באנְ ַצאר (התומכים) בני ית'רב ולנרטיבים המצדדים במהאג'רון
לנרטיבים המצדדים ַ
(המהגרים) שנלוו למוחמד בהגירתו ,שניהם מסכימים על המסגרת ההיסטורית של
ההג'רה ועל מועד התרחשותה 137.מקורות חוץ־אסלאמיים מזכירים אף הם את קיומה
של תופעת הגירה בראשית האסלאם ,ולפיכך ההג'רה הייתה מאורע היסטורי ממשי.
בספרו המאוחר יותר על אודות 'מוחמד והמאמינים :מקורותיו של האסלאם'
( )2010ביקש דונר להראות כי האסלאם החל את דרכו כתנועה דתית ,והוא ראה בקוראן
מכרה של עובדות היסטוריות השופכות אור על עולמה הרוחני של הקהילה בשלביה
המעצבים .על סמך מצרף של מובאות קוראניות ,מקורות היסטוריוגרפיים מוסלמיים
ומקורות חוץ־אסלאמיים סקר דונר שורת מושגי מפתח והתחקה בעזרתם אחר
ההתפתחות הרוחנית של 'תנועת המאמינים' .ההצלבה בין המונחים הג'רה ,מהאג'רון
ומהגריא במקורות מוסלמיים וחוץ־אסלאמיים כאחד לימדה את דונר על חשיבות
ההג'רה להבנת עולמם הרוחני באותה העת:
הג'רה משמעותה בערבית 'הגירה' (' ,)emigrationמציאת מפלט',
ולעתים 'התיישבות'[ .המונח] מקושר למעבר של הנביא מוחמד ממכה
למדינה ,שנעשה לשנה הראשונה במניין המוסלמי; הוא גם קשור
ַ
ליישובם מחדש של המאמינים מחוץ לחצי האי ערב בשנים הראשונות
של תנועת המאמינים.
מהאג'רון הם מי שלקחו חלק בהג'רה ,ובמיוחד תושבי מכה שהיו ראשוני
חסידיו של הנביא מוחמד והיגרו ( )migratedעמו לית'רב ַ(מדינה).
[המונח] שימש לציון המאמינים מחצי האי ערב שהיגרו לארצות מחוץ
לערב במהלך ההתפשטות הראשונה של תנועת המאמינים .המונח
מופיע במקורות יווניים וסוריים בצורות מהגריא/מהגראתי ,והוא הציון
138
הראשון של המאמינים בעת הופעתם בארצות מחוץ לערב.
דוגמאות אלו ממחישות כיצד גייס דונר את המקורות החוץ־אסלאמיים לתמיכה
במסקנותיו השמרניות .מגוון משמעויותיו של מושג ההג'רה במקורות המוקדמים משקף
שלבים היסטוריים בהתגבשותה הדתית של הקהילה המוסלמית .בתחילה התרחשה
ההגירה של מוחמד למדינה ,שהובילה לכינון קהילה פוליטית עצמאית של מאמינים
המושתתת על שמירת ההתגלויות האלוהיות ומאוחדת סביב רעיון ההג'רה 139.מסיבה
137שם.287 ,
( Donner, Muhammad and the Believers, 259-260 138ההדגשות במקור).
139שם.87 ,
][40
גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם
זו אומץ התאריך לאחר מותו של הנביא לציון תחילת העידן המוסלמי 140.בהקשר הזה
שימש המונח מהאג'רון לציון המאמינים שהיו פעילים מבחינה צבאית ,והיגרו מחצי
141
האי ערב מטעמים דתיים.
דונר הראה כי המונח הג'רה אכן קשור בג'האד .הוא נעזר בקוראן כדי לבאר את
משמעותו המקורית של מושג ההג'רה במסגרת מדינת הג'האד שתיארה קרונה .לדידו,
באחרית ימיו של הנביא היו המוסלמים תנועת מהגרים המתאפיינת באדיקות לוחמנית
( ) militant pietyשפעלה בתוקפנות להשמיד כל דבר מתועב בעיני האל 142.ההג'רה
הייתה ביטוי מוחשי לשאיפתה של חברת המאמינים להחליף את הסדר הפוליטי החוטא
של הסאסאנים והביזנטים ברוח הקוראן .ההתיישבות בערים ועזיבת אורח החיים הנוודי
לאחר הכיבוש (שמדלונג במאמרו מ־ 1986טען שהן ההג'רה המקורית) ,נבעה מרצון
לקיים את אורח החיים הדתי של קהילת המאמינים .בהקשר הזה ה'הג'רה למען האל
ושליחו' קשורה ל'ג'האד למען האל ושליחו' :עזיבת הבית לשם השלטת הדת באמצעות
לחימה .ההג'רה והג'האד שימשו לדידו סממן המכריע להשתייכות הפרט לקהילת
המאמינים .כיוון מחקר זה הורחב בעבודתו של מיכאל אבשטיין ,שתידון בהמשך.
בוגר פרינסטון נוסף שביקש לרתום את פירות המחקר הרוויזיוניסטי לשכלול
ההשקפות המסורתיות על ראשית האסלאם הוא ההיסטוריון האמריקני ג'ונתן ברקי.
ברקי השתמש בתובנות משדות המחקר האנתרופולוגי ,התרבותי והסוציולוגי לבחינת
המקורות האסלאמיים .בספרו ,The Formation of Islamהוא ניתח את ראשית
האסלאם כתופעה היסטורית דרך הפריזמה של צמיחת זהות ,תרבות וחברה .הסוגיה
שהעסיקה את ברקי במחקרו הייתה שאלת 'היווצרותם של זהות אסלאמית ודפוסים
של סמכות אסלאמית' 143.לשיטתו ,מרבית המאפיינים המוסלמיים לא התפתחו בחצי
האי ערב ,אלא דווקא במסגרת יחסי גומלין מאוחרים יותר בין חסידיו הערבים של
מוחמד לבין התרבויות בסוריה ובעיראק 144.ברקי קיבל את הקווים הכלליים של
הכרונולוגיה המסורתית ונסמך על ממצאיהם של גולציהר ,שאכט וונסברו ,שלפיהם
המקורות המוסלמיים משקפים מאבקים סביב הזהות הדתית במאות שלאחר התרחשות
האירועים המתוארים בהם .מתוך השימוש שעשו חוגים שונים בקהילה הדתית
המתפתחת במושגי יסוד השאובים מהכרונולוגיה ההיסטוריוגרפית המוסלמית ,למד
140שם.43-42 ,
141שם.203 ,
142שם.85 ,
Jonathan P. Berkey, The Formation of Islam: Religion and Society in the Near 143
East, 600-1800 (Cambridge: Cambridge University Press, 2003), 58
144שם.60 ,
][41
רועי מרום
ברקי על התגבשותה של קהילה זו לדת־תרבות עצמאית במאות הראשונות לספירה
145
המוסלמית ,ובתוך כך גם על מושג ההג'רה.
כמו אנשי האסכולה המסורתית המוקדמת הבין ברקי את ההג'רה כ'מנוסתו'
( )lightשל מוחמד וחבריו ממכה לית'רב; אירוע שסימן את ייסודה של הקהילה
המוסלמית הראשונה ואת תחילת לוח השנה המוסלמי 146.מחקרו של ברקי התמקד
בפרשנותו האידאולוגית בתקופה מאוחרת יותר ,משום שאירוע זה נהפך לאות
ומופת במאבקי הזהות בין כיתות שונות באסלאם הקדום .כך ,בעיני מנהיגי הח'וארג'
אל־אזְ ַרק (מת ,)685היה משמעה של ההג'רה פרישה מהקהילה
ַ
(הפורשים) ,כמו אבן
המוסלמית המושחתת ,והיא שימשה אבן בוחן לאמונה שמי שאינו מקיימה נחשב
כופר 147.בתקופה מאוחרת יותר עודדו חכמי הלכה מוסלמים הגירה ( )migrationמאזורי
הכפר אל העיר בהפיצם מסורות המתארות אותה כ'הג'רה' ,מעשה גבורה בתבנית
ה'מנוסה' של מוחמד לית'רב 148.במאתיים השנים הראשונות לספירה המוסלמית היו
למדינה ראיה בפולמוס הפוליטי של חכמי הלכה סונים
אירועי ה'מנוסה' של מוחמד ַ
עם עמיתיהם השיעים :הסתתרותם של הנביא ואבו בכר במערה בצאתם ממכה מעידה
כי הנביא התכוון למנות את אבו בכר ליורשו ולא את עלי אבן אבו־טאלב 149.הדוגמאות
האלה מעידות על התפקיד שמילא רעיון ההג'רה במאבקים בין כיתות יריבות על
לגיטימציה דתית בכמה נקודות בהיסטוריה המוסלמית .במסגרת זו נתפסה ההג'רה
150
לא רק כאירוע היסטורי ,אלא בראש ובראשונה כדגם להתנהגות מוסלמית ראויה.
לקר ואבשטיין :ההג'רה במחקר הישראלי העכשווי
נדמה כי בשנים האחרונות נעה המטוטלת פעם נוספת לכיוון שימוש במקורות
ההיסטוריוגרפיים המוסלמיים .ההבנה כי גם שיטת ה'הגריזם' מבית מדרשם של קרונה
וקוק וגם גישתו של הוילנד אינן מסוגלות לבסס נרטיב שלם וקוהרנטי של ראשית
ה'אסלאם' על בסיס מקורות חוץ־אסלאמיים ,הובילה חוקרים כקנדי ,דונר וברקי לשוב
למקורות ההיסטוריוגרפיים המוסלמיים .בשונה מהנרטיב המסורתי שהסתמך על
המסורת לבדה ,עבודותיהם ביקשו להתאים את התיאור המקובל לממצאי הרוויזיה,
ונתנו גושפנקה מחודשת לתפיסה שיש לראות במקורות המוסלמיים מקור עיקרי
145
146
147
148
149
150
שם.
שם.61 ,xii ,
שם.87-86 ,
שם.119 ,
שם.142 ,
שם.87 ,
][42
גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם
לשחזור ראשית האסלאם ,לצד מקורות חוץ־אסלאמיים וממצאים ארכאולוגיים .בה
בעת ,המהפכה הדיגיטלית ,שהרחיבה את הגישה למקורות הספרותיים ,לרבות כאלה
שלא היו מוכרים בעבר ,העלתה את קרנו של הפילולוג המסורתי על פני ההיסטוריון
הביקורתי ודל הראיות 151.התוצר הכולל של כתיבה זו דומה במידה רבה לתיאור
ההיסטוריוגרפי של האסכולה המסורתית בגרסתו של ואט .מגמות אלו השפיעו גם על
חוקרים ישראלים ,שהיו שותפים פעילים במחקר זה עשרות בשנים.
דוגמה למחקר עכשווי ברוח המגמות האלה הוא מחקרו של מיכאל לקר על
במדינה .מחקר זה חשוב משום שהוא משקף כמה מהדילמות
מוחמד והיהודים ַ
המתודולוגיות והערכיות המעסיקות חוקרים יהודים וישראלים בבואם לעסוק בראשית
האסלאם .למרות המתודולוגיה המדעית שלו ,מושא המחקר של לקר עוצב במידה
רבה בהשפעת הסכסוך הישראלי־ערבי .לקר מציין ברישא ובסיפא של המחקר כי הוא
מבקש לבחון את יחסי היהודים והמוסלמים בראשית האסלאם כאספקלריה ליחסים
בין בני הדתות כיום:
העימות בין מוחמד נביא האסלאם לבין היהודים שחיו בעיר ית'ריב
[ ]...ממלא תפקיד חשוב ,אם כי לא תמיד גלוי ,בחיי כל אחד מאיתנו.
הביוגרפיה של מוחמד היא טקסט מכונן עבור המוסלמים [ ]...ילדים
מוסלמים ,שפרקי הביוגרפיה הם עבורם טקסט לימודי לכל דבר,
מתוודעים אל היהודי כאדם בוגדני ,מפר סדרתי של הסכמים ,תככן
152
ומסוכן.
האירועים האלה' ,הסיבוב הראשון בין האסלאם ליהדות'' ,לא הוכרע[ו] בזירת
הפולמוס הדתי והתאולוגי כי אם בזירה הפוליטית והצבאית' ,במשתמע כמו העימותים
שבין המאמינים בימינו 153.לקר הוא תלמידו המובהק של הפילולוג הירושלמי מאיר
יעקב קיסטר ( ,)2010-1914וכן תלמידו של משה גיל ( ,)2014-1921חוקר תולדות עם
ישראל במאות הראשונות לספירה המוסלמית .במישור המתודולוגי לקר משלב בין
הגישות של מוריו ומאמץ גישה פוזיטיביסטית ,גם אם לא מוחלטת ,ביחס למקורות.
אמנם הביוגרפיה של הנביא ,המקור המרכזי לשחזור תקופת חיי הנביא בכלל ,וההג'רה
בתוכה ,דלה בנתונים בתחומי הטופוגרפיה ,הפוליטיקה ,הכלכלה והמיסוי ,אך יש
151מיכאל לקר ,מוחמד והיהודים (ירושלים :יד בן־צבי .19 ,)2014 ,והשווRobinson, Islamic :
Historiography, 187
152לקר ,שם .11 ,והשוו שם.209 ,
153שם.219 ,
][43
רועי מרום
להסביר זאת ב'צנזורה עצמית' של אוספי המסורות .הפרטים העשירים הנמסרים
בחיבורים מאוחרים למדי ,אינם בדיות שמטרתן להעשיר את היריעה ההיסטוריוגרפית,
כי אם 'נתונים נדירים' המאפשרים 'לשחזר לא מעט מן המציאות ההיסטורית' על סמך
עוגנים גאוגרפיים וגנאלוגיים 154.לקר מסכם ואומר:
המסקנה העולה מן החולשות של הביוגרפיה כספר היסטוריה אינה
צריכה להוביל לנטישת המסורת המוסלמית .גם הידיעה המבולבלת
ומוכת הסתירות ביותר יכולה לכלול נתונים אמיתיים על הגיאוגרפיה
של ַמדינה ,על האנשים ,השבטים ,המבצרים ,המטעים ,השדות ועוד.
האם אפשר לכתוב היסטוריה ללא הנתונים האלה ,שמונחים לעת עתה
כאבן שאין לה הופכין בגלל חוסר האמון של חוקרים רבים במקורות
155
הראשוניים? ודאי שלא.
השיבה למקורות המוסלמיים היא במידה רבה תוצאה של נוחות השימוש ושל הנגישות
הגוברת .אף שלקר מודה שהכרונולוגיה המסורתית של חיי מוחמד ,כפי שהופיעה אצל אבן
156
השאם ובעקבותיו אצל ואט' ,נוספה בשלב מאוחר יותר ,וכצפוי היא שנויה במחלוקת',
הוא מקבל אותה 'מתוך גישה מעשית' ומניח למסורת ההיסטורית המוסלמית להוביל
אותו 157.לצד זאת ,לקר מצא חיזוק לגישתו בעבודותיו של מורו קיסטר ,שבהן נחשפו,
לדבריו' ,אלפי נתונים מהימנים [ ]...בכל רחבי ספרות האסלאם' שלא שימשו חוקרים
בעבר מפאת חוסר מודעות' .לקר מדגיש ,כי 'כיום ,כלים ממוחשבים מאפשרים לבחון
בצורה השוואתית את כלל הטקסטים הודות ל'ספרייה וירטואלית ענקית [ ]...הפתוחה
לפנינו וזמינה בכל עת' 158.בדרך זו ,לקר מאמין ,יימצאו לבטח גרסאות 'חדשות ,ואף
159
מהימנות יותר' שייתנו מענה לפערים וסתירות בנרטיב המסורתי.
לקר אכן עשה זאת ,והשתמש בעזרים גאוגרפיים ,עצי משפחה ומילונים
מקוונים 160.בה בעת הוא העשיר את תיאורו המחקרי ,המבוסס על המקורות הראשוניים
בערבית ועל המחקר המערבי בנושא ,בפירות המחקר הישראלי הענף על אודות
היהודים בחצי האי ערב ,מחקר שניזון מתחומי הידע של תולדות עם ישראל ומלימודי
154
155
156
157
158
159
160
שם.15 ,
שם.16 ,
שם.14 ,
שם.13 ,
שם.
שם.11 ,
שם.18-17 ,
][44
גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם
הערבית והאסלאם כאחד 161.ראוי להבחין כי גישה פילולוגית זו אינה פותרת את
הבעייתיות העומדת ביסוד קורפוס המקורות המסורתי עצמו .יחסו למקורות הן כאל
תוצר ספרותי לא־היסטורי מאוחר ,הן כאל עדות ראשונית המשקפת צל של המציאות
ההיסטורית כפי שהייתה 'באמת' בנקודות שונות בחיבור שלו ,מציבה את חיבורו של
לקר במקום לא מוגדר ברצף שבין חיבור היסטורי לתיאור אידאולוגי־ספרותי.
למרות המאמצים האלה ,התוצאה הסופית ,בוודאי בנוגע להג'רה ,דומה מאוד
לתיאורו ה'נאיבי' (במילותיו של לקר) של ואט .לקר מתאר את ההג'רה על פי המסורת —
כמהלך של עקירה גאוגרפית שלוותה בשינוי מסגרת התמיכה החברתית .עקירה זו של
מוחמד והמאמינים חוללה את השינויים התאולוגיים שהפגין הנביא ,והייתה המשענת
'[ה]הגְ 'רה [היא]
ִ
שאפשרה לו למנף את הישגיו הפוליטיים והצבאיים נגד היהודים:
המאורע בחודש ספטמבר 622שמציין את תחילת לוח השנה המוסלמי :עקירת מוחמד
משבטו ,שבט ֻק ַריְ ש ,והתיישבותו ַ
במדינה' 162.ההג'רה הייתה נקודת מפנה דתית,
חברתית ופוליטית בחייהם של הנביא ותומכיו .המפגש עם 'יישוב יהודי חזק ועשיר'
במדינה הוביל לתפנית מרכזית בחייו של מוחמד .בתחילה' ,ההיכרות עם היהודים
ַ
ואמונתם הכינה את תושבי ַמדינה — אף שהיו ברובם שטופים בעבודת אלילים —
לאמונה באל האחד ולקבלת הנביא מוחמד' .כשהחל העימות בין מוחמד ליהודים בנווה
המדבר הוא נלחם בהם ,ולאחר שהביסם זכה במשאבים וביוקרה שאפשרו לו להרחיב
את מלחמתו נגד אויביו אל מחוץ לחצי האי 163.עבור היהודים הובילה ההג'רה לטרגדיה
164
נוראית ,למעשי טבח ולחורבנו של היישוב היהודי העצמאי בערב.
שלוש שנים לפני פרסום ספרו של לקר על מוחמד והיהודים פרסם אחד
מתלמידיו ,מיכאל אבשטיין ,מאמר שעסק בקשר שבין משמעויותיו של המושג
הג'רה לבין המושג ג'האד 165.מאמר זה משקף את מיטב העבודה הפילולוגית היסודית
והמקיפה של האסכולה ה'ירושלמית' בחקר האסלאם .במקום להסתמך על המקורות
ההיסטוריוגרפיים המוסלמיים (התאריח') ,פנה אבשטיין למקורות דתיים לשם שחזור
התהליכים ההיסטוריים שהובילו לכינון מוסדות הג'האד וההג'רה בחברה המוסלמית.
בכך הוא הרחיב את היריעה של המסורות שהוצגו בעבודתה של קרונה 166ובחן בחינה
161
162
163
164
165
שם.12-11 ,
שם ,218 ,ההדגשה במקור.
שם.11 ,
שם.212 ,
מיכאל אבשטיין' ,הקשר בין הג'רה לג'האד באסלאם הקלאסי' ,ג'מאעה טו (.33-1 :)2006
המאמר נכתב בהנחיית אלה לנדאו־טסרון.
Crone, ‘The First-Century Concept’ 166
][45
רועי מרום
שיטתית את מגוון משמעויותיו של המושג הג'רה בקוראן ,בחדית' ובספרות ההלכה
(הפקה) .ביחס למקורות האלה נקט אבשטיין 'גישת ביניים בין העמדה המוסלמית
ִ
הקלאסית הרואה במסורות המוסלמיות אמת היסטורית מוחלטת ,לבין העמדה
167
הרוויזיוניסטית הנוטה מלכתחילה להטיל ספק באמיתותן ההיסטורית'.
אבשטיין קיבל על פניהן את התובנות הביקורתיות שהעלו שאכט ,ונסברו
ואחרים ,ומצא במקורות תימוכין לכך בדמות הדים לתהליכים חברתיים ,פוליטיים
ודתיים בשתי המאות הראשונות להג'רה .בה בעת התעלם אבשטיין לחלוטין ממקורות
ב'מ ַהְּ ָריֶ א' ,וכן מתח ביקורת על קרונה ( )1994בקבעו כי
חוץ־אסלאמיים העוסקים ְ
מסקנותיה עוצבו בהשפעת הנחת העולם ה'רוויזיוניסטית' שלה .לדידו ,אין סיבה להניח
כי עריכת המסורות גרעה מהן כל תשתית היסטורית :הן 'מסורות הנמסרות בעל־פה
מנוסחות בשלב זה או אחר בצורה ספרותית בידי מוסרים ,סופרים וחכמי דת למיניהם,
אך האם פירושו של דבר שאירועים המתוארים בהן לא התרחשו מעולם?' 168.לפיכך
ראה אבשטיין בשינויים הניכרים בעמדות של חכמי ההלכה הדים לתמורות בנסיבות
החברתיות והפוליטיות ,והתאמות שנדרשו כדי לספק את צורכי החברה והמדינה
169
שחכמי ההלכה התבקשו לענות להם בשתי המאות הראשונות לספירה המוסלמית.
במישור ההיסטורי ,חש אבשטיין נוח לקבוע כי –
ההג'רה אכן הייתה מוסד חשוב ומרכזי בימי חייו של הנביא .הנביא
ומאמיניו סבלו מרדיפות והיו חייבים להגר ממכה לאל־מדינה כדי
לשמור על נפשם ועל דתם .אולם בהגירתם היה גם מרכיב נוסף:
ההגירה שירתה את הצורך לצבור כוח כדי לצאת לגִ 'האד .כאשר
לאל־מדינה חויבו מאמיני הדת החדשה במקומות השונים
ַ
מוחמד היגר
170
בחצי האי ערב להגר אליו.
נסיים את דיוננו במאמר אחר שכתב לקר ,מתוך הסתייעות בהערותיה של קרונה ,שבו
הוא ביקש להסביר את ההג'רה כחלק מהתהפוכות הפוליטיות של שלהי העת העתיקה,
אך בראי המקורות המוסלמיים עצמם 171.לקר קיבל את התיאור המסורתי של ההג'רה,
אבשטיין' ,הקשר בין הג'רה לג'האד'.2 ,
שם.25 ,
שם.
שם.26 ,
167
168
169
170
Michael Lecker, ‘Were the Ghassānids and the Byzantines behind Muḥammad’s 171
hijra?’, in D. Genequand and C. Robin (eds.), Les Jafnides, des rois arabes au
service de Byzance (Vie Siècle De L’ère Chrétienne), (Paris: De Boccard, 2015), 277
][46
גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם
אך מיקם אותו בהקשר ההיסטורי של המלחמות בין הביזנטים לסאסאנים ,שהדים
להן נשמרו ,לכאורה ,במסורות מוסלמיות .קריאה אחת של המסורות האלה מעלה כי
וח'זְ ַרג') להציע לנביא
הר'סאנים ופטרוניהם הביזנטים עודדו את שבטי האנצאר ַ(אוְ ס ַ
ולרעיו מפלט ְּ ַמדינה בתמורה לאדמותיהם הפוריות של יריביהם היהודים ,שלפי
המסורות האלה נתמכו בידי הסאסאנים .כראיה נוספת לכך מציין לקר את השתתפותן
של קבוצות המזוהות עם הר'סאנים ב'הסכם האומה' .הסכם זה נכרת ,כידוע ,זמן קצר
172
לאחר ההג'רה ,וגם חלק ממבקרי האסכולה ה'מסורתית' רואים בו מסמך קדום.
למעשה ,לקר ראה במעורבות הביזנטית בענייני ַמדינה מהלך שסייע למאמצי
הקיסר הרקליוס לשחרר את מזרח האימפריה הביזנטית משליטה סאסאנית (622
לסה"נ) .חולשה אפשרית של הסבר זה היא העובדה שמעורבות ביזנטית מעין זו
אינה נזכרת במקורות ביזנטיים .מהמקורות האלה מתברר כי המסע של הרקליוס
173
בשנת ההג'רה התמקד דווקא בקפדוקיה שבאנטוליה ,מרחק רב מחצי האי ערב.
עם זאת ,המאמר הזה הוא דוגמה טובה לבחינה מחודשת של ראיות מוכרות בהקשר
אחר שהובילה את החוקר להציע פרספקטיבה נוספת להבנת אירועים היסטוריים
שמחולליהם המדויקים אינם מתבהרים מגוף העדויות עצמו.
סיכום
מטרת השיח ההיסטוריוגרפי שנסקר במאמר הזה הייתה לתאר ולהסביר את
כתיבת ההיסטוריה על ההג'רה כמאורע היסטורי שהתרחש במרחב ובזמן נתונים.
השמות שנתתי לחלקי המאמר — 'ההג'רה' (הגישה ה'מסורתית') ,הגריזם (הגישה
ה'רוויזיוניסטית')' ,מהגריא' (הגישה ה'אינטגרטיבית') ו'מהאג'רון' (הגישה ה'מסורתית
החדשה') — משקפים את הפרשנות שנתנו האסכולות בהיסטוריוגרפיה של ראשית
האסלאם לסוגיית ההג'רה .מבין כל הגישות אני נוטה לאמץ את שיטתו האינטגרטיבית
של הוילנד ,הפותרת בחלקה את קושיית איזון המסורת למול העדויות חוץ־אסלאמיות
על ידי קבלת הדומה בשני המקורות והשלמתו בפרשנות לשוני שביניהם .לפיכך
מקובלת עליי תשובתו לקודמיו בשיח:
אם גם המקורות המוסלמיים וגם המקורות החוץ־אסלאמיים מוסרים
שניהם תמונה שגויה ,כיצד הם מסבירים ששניהם נותנים את אותה
172שם.289 ,
Walter E. Kaegi, Heraclius: Emperor of Byzantium. (Cambridge: Cambridge 173
University Press, 2003), 108-118
][47
רועי מרום
התמונה השגויה בדיוק? המקורות החוץ־אסלאמיים מוקדמים מאוד
174
ולפיכך שאילה מהמסורת האסלאמית אינה אפשרית.
עלינו להביא בחשבון את האפשרות שהנרטיב המוסלמי המאוחר שילב מרכיבים
מהנרטיב הלא־מוסלמי .ואולם ,למרות מגבלותיה של גישה זו ,דומה כי מדובר במתודה
המחקרית המאוזנת ביותר העומדת לרשותנו כיום.
בעיית ההג'רה קשורה קשר הדוק לשאלות אחרות שנרמזו לאורכו של המאמר —
בראש ובראשונה לסוגיית מהימנות המקורות המגולמת בשאלה מה היחס בין הקוראן,
הסירה והחדית' ,ולשאלה כיצד התפתחו קורפוסים אלו (הן מבחינה עצמאית והן
בזיקה למקורות חוץ־אסלאמיים) .התשובה לשאלות האלה השפיעה על התשובות
ומדינה? כיצד
לשאלות רבות אחרות ,כגון מה היו קורות חייו ופועלו של מוחמד במכה ַ
התנהלו הכיבושים ומה היה היחס ביניהם לבין כינון המסגרת הממלכתית שתהפוך
בתקופת ֻמ ַעאוִ יַ ה לח'ליפות בית אומיה? מה היה חלקה של הדת המתפתחת בהנעת
תהליכים אלו? מי היו ה'מהגרים' ,ומה היה מקומם במבנה החברתי־כלכלי של האזורים
הכבושים? ברור לכול שדבר מה התרחש ,אך עד כה המחקר יכול לספק תשובות
חלקיות וסותרות בלבד לשאלות האלה.
הדיון בשאלת ההג'רה היה מקרה בוחן וצוהר שדרכו נסקרו עיקרי ההתפתחויות
בהיסטוריוגרפיה של ראשית ה'אסלאם' .מהדיון עולות גישות שונות לראשית האסלאם
כתופעה היסטורית .חשיבות ההג'רה כפולה לאור המסקנה שאליה אנו מגיעים בעקבות
קרונה ,ש'מושג ההג'רה ה"פתוח" (handed־ )openהוא אחת התפיסות האסלאמיות
175
שביכולתנו לומר עליהן באופן חד־משמעי שהן מחזירות אותנו לראשית'.
מדברים אלו עולה כי הסברת ההג'רה כתופעה היסטורית הכרחית לכל שחזור
של השינויים במזרח התיכון במאה השביעית לספירה ,וכי יש בהסבר זה בכדי לחדד
ולהדגיש בעיות הנוגעות לשימוש במקורות לחקר התקופה .עם זאת ,למרות הדיון
הרב בהג'רה ,שהיא בעלת החשיבות ההיסטוריוגרפית והרעיונית כאירוע המכונן של
הספירה המוסלמית ,היא לא זכתה לתשומת לב מספיקה .ההג'רה נידונה לרוב כדרך
אגב ,ודבר זה בעייתי לאור המקום המרכזי שהיא תופסת בעדויות המעטות שהגיעו
לידינו מהמאה השביעית גופה .לפיכך יש מקום להנחה שהבנה טובה יותר של ההג'רה,
הן המונח והן התופעה ההיסטורית ,תשפר את היכולת לתאר ולהסביר את מעשיהן של
הנפשות הפועלות ומניעיהן בשנים המעצבות של הכיבושים הערביים ואת התפתחותה
ההיסטורית של התנועה שלימים תכנה עצמה דת האסלאם.
Hoyland, Seeing Islam, 591 174
Crone, ‘The First-Century Concept’, 383 175
][48