GY IM ESI EM ESE
SZENDREY JÚLIA
IRODALMI PÁLYAFUTÁSÁNAK
TÁRSADALOMTÖRTÉNETI
KONTEXTUSAI
A SOROZATOT SZERK ESZTI:
Szilágyi Márton
Scheibner Tamás
Vaderna Gábor
GY IMESI EMESE
SZENDREY JÚLIA
IRODALMI PÁLYAFUTÁSÁNAK
TÁRSADALOMTÖRTÉNETI
KONTEXTUSAI
R ÁCIÓ K I A DÓ
BU DA PEST, 2021
TARTALOM
ELŐSZÓ
7
FORR ÁSOK
11
MÓDSZERTAN
21
AZ EXCENTRIKUS NŐ ÉS A MÚZSA
– SZENDREY JÚLIA ÉS A NYUGATOSOK
37
SZENDREY JÚLIA MENTÁLIS TÉRKÉPE ÉS LEVÉLÍRÓI GYAKORLATA
AZ 1840-ES ÉVEKBEN
51
AZ ÉRZELMEK SZEREPE SZENDREY JÚLIA NAPLÓÍRÓI
GYAKORLATÁBAN
69
„IPARLOVAGOK” SZENDREY JÚLIA ÉLETMŰVE KÖRÜL
– AZ 1847-ES NAPLÓPUBLIKÁCIÓK
87
SZENDREY JÚLIA VERSÍRÓI GYAKORLATA
105
SZENDREY JÚLIA ÉS ARANY JÁNOS KAPCSOLATA
139
POLÉMIA ÉS „EPELÁZ” A NŐI SZERZŐK KÖRÜL
157
SZAKMAI IDENTITÁS, NŐI KOMMUNIKÁCIÓS ÉS MOBILITÁSI
STRATÉGIÁK A 19. SZÁZAD KÖZEPÉN
199
„MAMA MESÉIT KIADJÁK” – A NYILVÁNOS ÉS A PRIVÁT SZFÉRA
ÖSSZJÁTÉKA A SZENDREY–HORVÁT CSALÁD ÍR ÁSGYAKORLATÁBAN 221
ÖSSZEFOGLALÁS
241
Függelék
SZENDREY JÚLIA ÉLETRAJZA
249
IRODALOM- ÉS RÖVIDÍTÉSJEGYZÉK
255
SZEMÉLYNÉVMUTATÓ
283
ELŐSZÓ
Szendrey Júliát saját imázsa takarja el a nagyközönség kíváncsi tekintete elől,
bizonyos értelemben már azóta, hogy Petőfi Sándornak adta a kezét és a korabeli
sajtó érdeklődésének kereszttüzébe került. Személyéhez már életében megannyi
jelzőt kapcsoltak a kortársak („szellemdús”, „elmés”, „hiú”, „gyalázatos”, „férfias”,
„rémségesen nőies”). Második házasságának tényén nemcsak a közvélemény
nem tudott túllépni, hanem az irodalomtörténet-írás sem. Bármennyire szívósan
rögzült is a köztudatban az özvegyi fátyolt eldobó, hűtlen özvegy képe, imázsának későbbi formálódása mindig inkább az adott kort és kontextust jellemezte,
mint őt magát. A 19. század végén szállóigévé váló mondat – miszerint „Petőfivel
meghalt az ő Juliskája is”1 – sem az életére, hanem az utókorra nézve találó. Az
irodalomtörténet-írás sokáig úgy tett, mintha 1849 után Szendrey Júlia már nem
élt, nem alkotott volna, holott írásainak jelentős része ekkor keletkezett, így
életének ez a szakasza sokkal gazdagabb forrásokban, mint a Petőfi Sándorhoz
kötődő periódus. Egyrészt azért, mert az 1850-es években vált verseket, elbeszéléseket, fordításokat író és rendszeresen publikáló szerzővé, másrészt azért is,
mert második házasságkötése után a korszak egyik legműveltebb értelmiségi
családja lett az övé.
Az imázsképzés burjánzásában és szabályozhatatlan erejében önmagában nincs
semmi különös, hiszen Szendrey Júliával is csak az történt, ami minden közszereplővel: az életét „tulajdonába vette a nyilvánosság.”2 Sajátossá az a paradoxon
teszi a helyzetét, hogy miközben az alakjához kötődő sztereotípiák és a tetteit
magyarázó magánvélemények sokasága megjelent a róla folytatott diskurzusban, az általa létrehozott források hallgatásra voltak ítélve. 1930-ban történt egy
nagyszabású kísérlet Szendrey Júlia személyének rehabilitására, szépirodalmi
alkotásai és hétköznapi életének dokumentumai azonban ekkor sem jelentek
1
2
A Szendrey Júlia kolozsvári tartózkodása idején tizenhárom éves Vadadi Berta visszaemlékezése ellen
– amelyben először szerepelt ez a mondat – Szendrey Júlia leánya, Horvát Ilona nyilvánosan szót emelt:
Horvát Ilona 1889. Ferenczi Zoltán viszont kritika nélkül idézte Petőfi-életrajzában, ennek nyomán
vált híressé Vadadi Berta idézett megállapítása: Ferenczi 1896: 294–295.
Herczeg Ferenc használta ezt a szófordulatot 1930-ban: „ma már Julia megkövetelheti azt, amit megkövetelhet minden ember, akinek életét tulajdonába vette a nyilvánosság: hogy az igazságot tudják
róla.” Herczeg 1930: 252.
7
SZENDR EY JÚLI A IRODA LMI PÁ LYA FUTÁSÁ NA K TÁ R SA DA LOMTÖRTÉNETI KONTEXTUSA I
meg.3 2009-ben indult kutatásaim során sokszor tapasztaltam, mennyire meglepi
az embereket az, hogy ebben a témában a 21. században is lehet újat mondani,
sőt: igazán csak most lehet, mivel a Szendrey Júlia hagyatékában fennmaradt
bőséges, korábban publikálatlan forrásanyagról a róla kibontakozó diskurzus
formálói az elmúlt másfél évszázadban nem vettek tudomást.
Az új források feltárása, a régiek újraértelmezése és a régóta öröklődő sztereotípiák ismerete arra inspirált, hogy új kérdéseket tegyek fel Szendrey Júliával
kapcsolatban. Nem magánéleti döntéseit vizsgálom, nem hagyományos életrajzot írok,4 hanem irodalmi pályafutásának társadalomtörténeti kontextusait
állítom középpontba. Ehhez a fennmaradt kéziratok és a korabeli sajtóközeg
kutatása egyaránt fontos, mivel Szendrey Júlia a kulturális élet fontos szereplője
volt annak ellenére is, hogy kortársai életművének csak töredékét ismerték. Alig
tizenkilenc éves volt, amikor nagy érdeklődést kiváltó naplópublikációi megjelentek, alig huszonkilenc, amikor több évnyi hallgatás után nyilvánosság elé
lépett első versével, valamint önálló kötetben publikált Andersen-fordításaival,
és harminchét, amikor egy antológia bevezetője ezt írta róla: „Szendrey Júlia
nyitja meg azon időszakot, midőn költőnőink általános irodalmi szinvonalra
emelkednek.”5 Noha pályafutása esztétikai, poétikai szempontból is figyelmet
érdemel, jelen kötet nem kanonikus érvelésmódot követ, hanem azokat a kulturális és társadalmi folyamatokat elemzi, amelyek között írásai létrejöttek, azt
a sajtóközeget, amelyben megjelentek, valamint azt a kölcsönhatást, amely a kéziratban maradt, privát írásgyakorlatok és a publikációk között megfigyelhető.
A különböző kontextusok feltárása, a társadalomtörténeti szempontok alkalmazása által ugyanis Szendrey Júlia irodalmi karrierjének és életének olyan
szerteágazó aspektusai mutatkoznak meg, amelyek a hagyományos irodalomtörténet módszertanának keretei között rejtve maradnának.
Kutatásaim során azt vizsgáltam, hogy mit árulnak el Szendrey Júlia saját írásai
világképéről, gondolkodásmódjáról, kapcsolati hálójáról, irodalomfelfogásáról,
és a nyilvánossághoz való viszonyáról. Mi jellemezte a szakmai identitását, és
hogyan élte meg női identitását? Hogyan hatott önképére a korabeli média? Mit
jelentett számára a naplóírás, a versírás? Miért kulcsfogalom az írásaiban a szenvedély? Milyennek látta saját irodalmi pályáját? Milyen viszony van kéziratban
maradt és publikált írásai között? Ezzel párhuzamosan azt is vizsgáltam, hogy
milyen folyamatok befolyásolták Szendrey Júlia imázsának alakulását. Milyen
volt gyermekei szemében, és milyen volt Petőfi Sándor barátai szemében? Miért
vonzódtak hozzá a Nyugatosok a 20. század elején? Miért övezi naplóírását oly
3
4
5
Szendrey 1930.
Szendrey Júlia életrajzi adatait a kötet függelékeként közlöm.
Zilahy 1865: 47–48.
8
ELŐSZÓ
sok (tárgyi tévedésekben is bővelkedő) sztereotípia? Ezek a kérdések szorosan
összefüggnek azzal, hogy miként alakult a női szerzők megítélése a 19. században. Szendrey Júliának mindössze harminckilenc évig tartó élete során olyan
közegben kellett alkotnia, amelyben rendkívül ellentmondásos volt azoknak
a nőknek a megítélése, akik írtak, publikáltak, szakmai elismerésre vágytak,
vagyis a nyilvánosság terében mozogtak.
A nyilvános és a privát szféra közötti törésvonal Szendrey Júlia irodalmi pályáját 1847-től, első publikációinak megjelenésétől fogva meghatározta. Egész
életében sajátos összjáték volt a nyomtatott sajtóban formálódó imázsa és a kézirataiban maradó írásai között. Kötetem elsődleges célja Szendrey Júlia irodalmi
karrierjének elemzése a társadalomtörténet különböző irányzatainak segítségével, az elmúlt tíz évben folytatott kutatásaim során feltárt kéziratok felhasználásával, valamint a nyomtatott források újraértelmezésével.
***
Mivel 2012 óta rendszeresen publikálom kutatásom eredményeit, az egyes fejezetek korábbi szövegváltozatai önálló tanulmányok, cikkek formájában már
megjelentek. 6 A kötet alapját jelentő disszertáció az Eötvös Loránd Tudományegyetem Bölcsészettudományi Karának Irodalomtudományi Doktori
Iskolájában a Magyar és Európai Felvilágosodás Program keretei között készült.
A XVIII–XIX. Századi Magyar Irodalomtörténeti Tanszék oktatói nemcsak
a doktori képzés ideje alatt támogattak, hanem egyetemi tanulmányaim kezdetétől figyelemmel kísérték a kutatásaimat. Köszönettel tartozom témavezetőmnek, Szilágyi Mártonnak, aki 2010 óta minden munkámat segítette tanácsaival,
éveken keresztül a Gazdaság- és Társadalomtörténeti Tanszéken működő Történeti Kollégium keretein belül is a konzulensem volt. Kutatói gondolkodásmódomra nézve meghatározó, hogy a tanítványa lehettem, mindig támogatta
az irodalom- és a társadalomtörténet metszéspontjait kereső érdeklődésemet,
szerteágazóan segítette a kutatásaimat és lektorálta a munkáimat. Hálás vagyok
Balogh Piroskának, akinél első OTDK-dolgozatomat, valamint alapszakos
szakdolgozatomat írtam, és akinek 18–19. századi női szerzőkkel foglalkozó
2009-es szemináriumán először beszélhettem Szendrey Júliáról. Sokat köszönhetek Vaderna Gábornak, akitől másodéves egyetemistaként először kaptam
szakmai bírálatot egy egyetemi pályázatra benyújtott dolgozatommal kapcsolatban, amely most, több mint tíz év elmúltával ebben a könyvben is olvasható.
Nagyon örülök, hogy a részese lehettem Margócsy István pezsgő hangulatú,
szemléletformáló erejű szemináriumainak. Hálás vagyok azokért a tanácsokért,
6
Gyimesi 2012; 2013a–c; 2014a; 2015a; 2015d; 2016a–b; 2018a–b; 2019b–c.
9
SZENDR EY JÚLI A IRODA LMI PÁ LYA FUTÁSÁ NA K TÁ R SA DA LOMTÖRTÉNETI KONTEXTUSA I
amelyekkel e könyv különböző fejezeteinek megszületését segítette, és azért
is, hogy 2013-ban lehetőséget adott arra, hogy Szendrey Júlia verseit a 2000
című folyóiratban publikáljam. Köszönöm Török Zsuzsának azt a sok inspiratív
eszmecserét, amelyet az elmúlt években a 19. századi női szerzőkről és a téma
tágabb, módszertani aspektusairól is folytattunk. Nagy hatással volt a kutatásaim szemléletmódjának formálódására az a nemzetközi, társadalomtörténeti
mesterképzés (Erasmus Mundus TEMA European Territories: Identity and
Development), amelynek köszönhetően Prágában és Cataniában is tanulhattam, és elmélyedhettem olyan módszertani kérdésekben, amelyek alapvetően
segítették a különböző kutatási irányvonalaim kibontakozását. Sokat köszönhetek a program magyar, cseh és olasz oktatóinak is: történész témavezetőimnek, Czoch Gábornak, Jaroslav Irának, valamint Luda Klusákovának, Melania
Nuciforának, Heltai Gyöngyinek, Sonkoly Gábornak, Erdősi Péternek és Takács
Ádámnak. Köszönöm Szijártó M. Istvánnak, Szívós Erikának, Kövér Györgynek és Halmos Károlynak, hogy az általuk tartott kurzusokon és a Történeti
Kollégium keretein belül is segítették a munkámat. Értékes tanácsokat köszönhetek Csörsz Rumen Istvánnak, Hermann Zoltánnak, Vörös Boldizsárnak, Tóth
Árpádnak, és a hazai társadalomtörténész, irodalomtörténész szakma számos
más képviselőjének is.
Nagy öröm számomra, hogy az irodalmi muzeológia mindig gyorsan reagált
friss kutatási eredményeimre, ezért szeretném megköszönni Kalla Zsuzsának,
hogy 2011-ben egyetemi hallgatóként részt vehettem a Petőfi Irodalmi Múzeum
állandó Petőfi-kiállításának előkészítésében, 2019-ben pedig egy önálló Szendrey
Júlia-terem koncepciójának kialakításában. Köszönöm az Országos Széchényi
Könyvtár, a Magyar Tudományos Akadémia Könyvtár és Információs Központ,
és a Petőfi Irodalmi Múzeum Kézirattárának, valamint a Fővárosi Szabó Ervin
Könyvtár Budapest Gyűjteményének, hogy munkatársaik az elmúlt tíz évben
segítették a kutatásaimat. A kötet végleges formájának kialakításához fontos
meglátásokkal járultak hozzá azok az opponensi vélemények, amelyet a diszszertációm belső (tanszéki) és nyilvános vitáján kaptam Török Zsuzsától, Balogh
Piroskától, Margócsy Istvántól és Czoch Gábortól. Ezúton is köszönöm a tanácsaikat, ahogyan Vaderna Gábor szerkesztői munkáját is, amellyel a doktori
értekezés könyvvé formálását segítette.
Heves, 2020. május 31.
10